— 30 — 



Slike sam i uacrte izradio sam; fotografije uijesu retuširane, a nacrti su 

 u tekstu shematični. budući da za posve točno snimanje nacrta nemamo aparata, 

 a nedostaje nam za to ni dovoljno vremena. Slike na tabli U. snimio je J. 

 Skrablin. fotograf iz Opatije. Još ću spomenuti, da su visine u nekim sluča- 

 jima određene približno. 



Krajevi, koji zapremaju južni i jugozapadni dio naše domovine, dakle žu- 

 panije modruško-riječka i lićko-krbavska, odlikuju se na svom licu najrazno- 

 ličnijim morfološkim oblicima. Duž cijeloga prostora, od Karlovca preko Ozlja 

 uz Kupu sve do njezina izvora, pa duž kranjske i štajerske međe. hrvatskoga 

 Primorja, dalmatinske i bosanske međe preko korduna do Karlovca, nalazimo 

 cijeli niz pojava u promjenama lica površine, koje se pojave obilježuju 

 imenom: krš. S pojavom krša svezan je postanak i razvoj pećina ili spilja. Kao 

 što su ponikve. slijepe doline, polja i škrape, značajne vanjske oznake krša, 

 tako su pećine, vode pođzemnice, jame i ponori (ili propasti) oznake, koje do- 

 laze u njegovoj uutarnjosti. t. j. ispod lica zemlje. Nastojat ćemo ovdje, da pri- 

 kažemo način postanka naših pećina, jama, propasti i ponora, a onda najvažniju 

 pojavu krša: hidrografiju, koliko ona zasijeca u područje pećina. Na koncu 

 ćemo pojedine pećine opisati i slikovno prikazati. 



1. Općeno o pećinama hrvatskoga krša, te o njihovom postanku 



i njihovoj razdiobi. 



Budući da pećine našega područja dolaze u krškom terenu i to u mezo- 

 zoičkim vapnencima i dolomitima Vilehita, Plje^ivice, pa Velike i Male Kapele y 

 to ovdje može biti govora o postanku onih pećina, koje su nastale u nizu geo- 

 loških perioda, uslijed različuih egsogenih i endogenih sila. Tu će se pustiti s vida 

 pećine, koje su doduše nastale djelovanjem endogenih sila istodobno s tvorbom 

 gorskoga sistema, jer su to t. zv. prvobitne jjećineK Poradi stezanja, dizanja i pa- 

 danja kore zemaljske, dolazi do tvorbe cijeloga sistema pukotina u nutarnjosti 

 zemlje, pa se te pukotine veoma često očituju i na licu zemlje. Pukotine, nastale 

 ovim putem, jesu zametak naših pećina, pak su u društvu s kemičkim i meha- 

 ničkim djelovanjem vode stvorile u dugim vremenskim odsjecima cijeli niz pe- 

 ćina duž hrvatskoga krša. Poradi velike raspucanosti kamenja u području našega 

 krša, otiču meteorue vode tim pukotinama, pa se veoma brzo gube u nutarnjosti 

 zemlje, gdje se često združuju u podzemne riječne tijekove. U kršu nastaje dakle, 

 kako kaže V. Knebel, t. zv. vertikalno oticanje voda, za razliku od horizontal- 

 noga oticanja. To je vertikalno oticanje, koje se podzemno združuje s horizon- 

 talnim, razlog, da je cijeli vodeni sistem prenesen sa površine zemaljske u njezinu 

 nutarnjost. gdje se događaju isti kemijski i mehanički procesi, kao i na površini. 

 Meteorne vode na svome putu u podzemlje skupljaju iz humusa ugljičnu kiselinu 

 i različne humusne kiseline, poradi česa mogu rastvarati vapnence i dolomite, što 

 kišnica sama. kao i tekuća voda. ne može, jer nema dovoljno ugljične kiseline. 

 No odatle ne slijedi, da kišnica i tekuća voda nijesu u stanju rastvarati vap- 

 nence. Najbolji su dokaz zato škrape i različne krške forme, koje su nastale na 

 površini ponajviše djelovanjem meteornih voda. Dotjecanjem voda prokapnica 

 (Sickerwasser). koje imadu veću sadržinu ugljične kiseline, povećava u kemičko 

 djelovanje vode (korozija)^ koja sa mehaničkim djelovanjem (erozija) raširuje 

 pukotine i stvara pećine i različne podzemne hodnike. Francuski istraživaoc pećina 

 MarteP zato i kaže, da pećine krša nijesu ništa drugo, nego korozijom i ero- 

 zijom raširene pukotine i slojne crte. Slovenski istraživaoc A. G. Perko^ kaže 

 naprotiv, da se postanak pećina osniva poglavito na kemijskom rastvaranju 

 ugljiko-kisela vapna, poradi djelovanja voda, koje u sebi sadržavaju ugljične 

 kiseline. Različni drugi stručnjaci i istraživaoci kao Penck, Grunđ, Kraus, 



1 K r a u s : Hohlenkunde p. 35. Wieu 1904. 



■^ M a r t e 1 : Les Abimes p. 61. 



3 G. A. Perko: Das Inuerkrainer Hohlengebiet. Der Gebirgsfreund, Heft 2., 1911. 



