— 31 — 



Knebel i Neuschel slažu se u glavnom s M a r t e 1 o m, pa možemo i mi 

 reći za naše pećine, uzevši kod toga u obzir i P e r k o v u tvrdnju, da su nastale 

 združenim djelovanjem erozije i korozije u svezi s pukotinama, koje su već po- 

 stojale. 



Spomenuli smo, da je cijeli vodeni sistem prenesen s površine u nutarnjost. 

 pa da se u takovim prtdzemnim tijekovima voda mogu opaziti iste pojave, kao i 

 kod rijeka na površini. I tu ima takovih mjesta, gdje je rijeka erodirala duboko 

 u kam i stvorila velike virove, a ima opet i takovih mjesta, gdje rijeka teče 

 kroz veoma uske pukotine, da opet nastavi svoj tijek znatno raširena, t. j. na 

 mjestima, gdje vapnenci imadu manju otpornost, stvorila je šire prostore, a na 

 mjestima veće otpornosti ostadoše uski pukotinski hodnici. U tim dvjema fakto- 

 rima imamo tražiti razlog, zašto su pećine na nekim mjestima razvijene u obliku 

 dvorana, a na drugima opet u obliku hodnika. 



Voda je na dubokim mjestima mirnija nego na plićima, pa konstantno pere 

 i rastvara stijene podzemnoga riječnoga korita, poradi česa dolazi do nadvisećih 

 partija, koje se još više razrahljuju djelovanjem vode prokapnice kroz različne 

 veće i manje pukotine. Kad ovo razrahljenje postigne svoj vrhunac, ruše se po- 

 bočne stijene, a ruši se s vremenom i svod, koji je izgubio pobočnu potporu. 

 Napredovanjem toga procesa nastaju konačno oveliki prostori, — dvorane pe- 

 ćina — , čim je podzemna rijeka, bilo s kojeg razloga, promijenila svoj tijek. 

 Mjesta pak brzoga tijeka voda i većega otpora kami ostaju u obliku hodnika, 

 kako se to lijepo vidi u pećini Lipa nedaleko Lokava. Paralelno dakle djelo- 

 vanje erozije i korozije veoma je važan faktor kod proširivanja različnih spiljskih 

 hodnika i drugih podzemnih šupljina. Napreduje li taj proces rušenja tavana sve 

 dalje do površine, nastaju propasti, koje su redovno u svezi s pećinama, a veoma 

 su česta pojava u kršu'. Rekli smo. da od pukotina, uslijed zajedničkoga djelo- 

 vanja erozije i korozije nastaju pećine. Taj predpostavak ne smijemo generali- 

 zirati i uzeti, da svaka pukotina vapnenog ili dolomitičnog gorja može postati 

 pećinom. Razlog je za to u tektoničkim prilikama i u petrografskoj prirodi vapne- 

 naca i dolomita. U prvom se redu traži, da slojevi vapnenaca i dolomita budu 

 ili debeli ili pak da budu vanredno slabi, t. j. da su gromadasti. Dalje 

 odlučuje osobito i padanje slojeva, t. j. slojevi moraju biti što položitiji. Dolo- 

 miti i vapnenci u tankim slojevima nijesu podesni za tvorbu pećina zato, jer 

 vode, koje dotječu pukotinama, imadu u njima svu silu pukotinica i slojnih crta, 

 kojima otiču dalje, a ne proizvađaju kod toga nikakovih većih promjena na 

 dotičnom kamenju. Uzato je važno, da kod rušenja takovih tankih slojeva ka- 

 menja nadviseće partije ne mogu poradi lamelozne strukture načiniti trajan svod. 

 nego se postepeno ruše pobočne stijene, kao i svod. Kod vapnenaca u debelim 

 slojevima ili kod gromadastih vapnenaca i dolomita događa se to teže, jer ako 

 se i dogodi takovo rušenje velikih i debelih vapnenih balvana, to se oni tako 

 okrenu ili prevrnu, da se među sobom podupru i urinu, pa tako čine ipak čvrst 

 svod^. Lijep primjer za to pruža nam Ledena pećina na podnožju Golubinjaka 



kod Lokava (Tabla IV. Slika L). 



Tu vidimo na ulazu u pećinu, kako su se između debelih slojeva trijadičkih 

 vapnenaca utisnula dva klinolika balvana, koji čine svod pećine. Prema 

 onome, što je dosele bilo rečeno, bit će manje više sve naše pećine vezane na 

 vapnence trijasa, jure i krede, gdje nam dolaze samo vapnenci u debelim sloje- 

 vima ili pak gromadasti vapnenci. Manje razvijenih pećina imat ćemo u našem 

 trijasu, koji se sastoji pretežno od vapnenaca u tankim slojevima. Naše pećine, 

 koje ovdje opisujemo, nalaze se pretežno u srednjo-trijadičkim vapnencima debelih 

 slojeva, izuzevši pećinu Jezero, koja dolazi u debelim slojevima srednjo-triadičkih 

 dolomita, pa onda pećine : Lipa na Dobri, Vrlovka kod Kamanja i Ozaljske pe- 

 ćine, koje dolaze u debelim slojevima vapnenaca krede. Skupimo li sve, što je 

 bilo rečeno, možemo ustvrditi s Neischlom', da su za postanak pećina po- 

 trebni ovi faktori : 



1 G. A. Perko: Die weltberiihmte Adelsberger Grotte. Urania. br. 33.. 1904. 



2 A. N e i s c h e 1 : Die Hohlen der Frankisclien Schvveiz. str. 9. 

 * A. N e i 8 c h e 1 : Die Hohlen der Frankischen Schwetz. str. 9 



