— 32 — 



« 



1. kamenje mora hiti u vodi dosta lahko topljivo; 



2. preegsistencija pukotinu, kroz koje prolazi voda; 



3. kamenje mora dolaziti u debelim slojevima ili pak mora hiti gromadasto. 

 K tomu možemo pridodati s Krausom' još jedan važan faktor, a to je: 

 4. snaga otapljanja infiltriraj u će vode. 



S tim se potonjim mnijenjem podudara i mišljenje Martelovo' o fakto- 

 rima, koji uvjetuju postanak pećina, kad kaže, da je za postanak njihov potrebno 

 ovo: „la preexistence des Jissures des roches et le travail des eaux d' injiltration" , 

 tumačeći ujedno, da su za taj posao nužna ova tri faktora: erozija, korozija i 

 .hidrostafirki tlak. 



Kod razdiobe pećina polaze razlićni autori s različnih stajališta. Oni, koji 

 .se bave više hidrografijom krša. kao Grund, Cvijić, Kraus, Knebel i 

 Martel, polažu glavnu važnost na djelovanje vode, koja prolazi, ili je prolazila, 

 kroz pećinu. Kod toga se oznaćuju one prve kao pećine riječnih vodotoka (Fluss- 

 Avasserhohlen), dok one potonje nazivaju suhim pećinama (Trockene Hohlen, 

 Grotten). Neischlova se razdioba kao i Cvijićeva osniva naprotiv na tome, 

 je li koja pećina postala od jedne pukotine (Spaltenhohlen), ili je nastala od 

 više pukotina i pukotinica (Zerkliiftungshohlen) ; oba autora uzimaju opet pripo- 

 moć vode. 



Oni prvi autori imadu uza pomenuta glavna dva tipa svu silu različnih 

 pododjela s obzirom na eroziju, koroziju te različne tektonske faktore, koji su do- 

 prinijeli postanku pećina. Polazeći sa stanovišta geneze pećina i uvaživši pome- 

 nute faktore, kojima je uvjetovan postanak pećina, držim, da kakova detaljna 

 razdioba pećina nije uopće nužna; nije nužna zato. jer smo prikazali uvjete za 

 postanak pećina, prema kojemu su sve pećine genetički istoga postanka, to j. 

 djelo erozije, korozije i hidrostatičkoga tlaka uz preegsistenciju pukotina. No 

 « obzirom na stanje, u kojem se sada nalazi pojedina pećina, t. j. već prema tomu. 

 da li kroz nju teče riječni vodotok ili ne teče. možemo pećinu označiti samo 

 kao suhu ili pak kao takovu, kroz koju teče riječni vodotok. Tu oznaku uzi- 

 mam, kako rekoh, samo zato, da se istakne sadašnji karakter pećine, a ne da na 

 temelju toga provedem kakovu razdiobu. Zato se u tijeku razmatranja ne ću baviti 

 iiikakovom razdiobom, jer ta nije potrebna, nego ću samo poprimiti kao oznaku 

 ■onaj drugi Grundov tip pećina, naime suhe pećine (trockene Rohlengange) i pe- 

 ■ćine s riječnim vodotocima (IVasserhohlen)^. Činim to s toga razloga, što su ove 

 potonje pećine važna pojava krša, i što nam u neku ruku pružaju ključ u po- 

 gledu hidrografičkih problema, kao i cjelokupne hidrografije krša. 



1. Pećine riječnih vodotoka (Flusswasserhohlen ). To su obično dugi hodnici 

 poput kakovih tunela; na dnu njihovu teče veći ili manji potok, koji nakon što 

 se izgubio na površini, nastavlja svoj tijek podzemno. Ti podzemni vodotoci 

 slični su u većini slučajeva posve gorskim potocima (Klammbachj*. jer kao što 

 su se ovi duboko urezali u gorski trup. tako su se i podzemni vodotoci urezali 

 duboko u nutarnjost zemlje. I ovdje nalazimo, da se vodotoci razgranjuju, da 

 primaju sa strane pritoke, koji dotječu kroz različne pukotine ; to je razlog, da 

 mnogi potoci, koji teku kroz pećine, imadu na izlazu više vode. nego na 

 ulazu. Takove su pećine redovno u svom početku veoma uske ; tek kasnijim 

 djelovanjem protječuće vode i vode nakapnice kroz cijela geološka razdoblja 

 stvorile su se mjestimice velike i prostrane dvorane. Na nekim se mjestima 

 voda strmo ruši. da uđe u kakovu dvoranu, iz koje teče opet dalje spiljskim 

 hodnikom. Voda, koja teče kroz pećine, prikazuje se posve isto tako, kao i 

 površinski potoci i rijeke. Ona nastoji da korito što jače izdube i raširi, pri čemu 

 joj pomaže njezina mehanička snaga, koja je povećana različnim donesenim 

 šljunkom i koturinjem; k tome se pridružuje i njezina kemička djelatnost, t. j. 



* Kraus: Hohlenkuude. str. 48. 



2 ]Martel: L' evolution souterraine, str. 56. 



^ A. Grund: Beitrage zur Morpholosrie des Diuarisclieu Gebirges. .str. 143. (Geographische 

 Abhandluugeu. Baud IX. Heft 3.). 



* Kraus: Hohlenknnde. Wieu 1894. str. 58. 



