navoranih stalagmita i stalaktita, a osobito se ističe prekrasna zavjesa nad ulazom 

 u dvoranu (vidi tablu II., sliku l.j. Od te se dvorane na njezinoj južnoj strani 

 odvaja druga manja dvorana puna vrlo lijepili do 6 m visokih stalagmita. Dvo- 

 rana ima u promjeru 21 m, visoka je 16 m i posve okrugla; od hodnika je 

 odijeljena 9 m visokom okomitom stijenom. Iz dvorane vodi dalje 3"70 m široki 

 hodnik prema sjevero-zapadu, zaokrečući naglo prema zapadu odnosno jugo- 

 zapadu, gdje se raširuje u dvoranu, koja je 10'60 m široka, a 26'40 m duga. U 

 • toj dvorani nalazi se malo i plitko jezerce, koje je u dnu dvorane nastalo od 

 vode nakapnice. Prešavši ovo jezerce dolazimo dalje oširokim hodnikom do 

 zadnje velike dvorane, koja po veličini ne zaostaje za katedralom. Razlika je 

 između njih samo ta, što ova posljednja dvorana ne ima toliko lijepih siga, kao 

 katedrala. Izuzevši jednu veoma lijepu zavjesu (tabla II., slika 2.), nema ovdje 

 ovećih sigastih tvorevina, no sav ures po stijenama čist je i neoštećen. Ta je 

 dvorana okrugla oblika, s promjerom od 21 m, a rastavljena je od hodnika 8 m 

 visokom okomitom stijenom; u visinu doseže do preko 12 m. Iz nje vodi dalje 

 do 150 m dugi hodnik, koji je čas širi, 7'30 m, a čas uži, 1'80, pa se konačno 

 svršava malenom i niskom dvoranicom. Ta 11 m duga dvoranica pravi je biser 

 cijele pećine. Nebrojeni što veći što manji stalagmiti i stalaktiti (tabla III.. 

 slika 1.) prekrasno čiste boje rese cijeli svod i pod dvoranice. Uopće je cijela 

 dvoranica posve ispunjena najljepšim sigastim tvorevinama, pa sam je poradi 

 skladnosti i ljepote, koja u njoj vlada, nazvao kapelicom. Na početku je široka 

 do 8m; prema sjevero-zapadu sužuje se i posve spušta, završujući tako ovu 

 prekrasnu pećinu. Osim prije spomenutih dvorana urešenih sigama, napomenuti 

 mi je, da su i svi hodnici urešeni veoma lijepim tvorevinama u najraznoličnijim 

 oblicima. Temperatura zraka u pećini iznosi 8*^. Ukupna je duljina pećine 380 m. 

 Prema veličini i debljini različnih stalaktita i stalagmita, a osobito onoga 

 16 m visokoga stupa u katedrali, koji spaja pod dvorane sa stropom, može se 

 zaključiti velika starost pećine Lipa i to s obzirom na trajanje za stvaranje 

 siga u pojedinim pećinama. Veoma točna iztraživanja i mjerenja, što ih je u tom 

 smislu obavio dr. Križ^ u pećinama devonskih vapnenaca Moravske, izlazi, da 

 je za jedan stalagmit od 2'50m potrebno vremeno razdoblje stvaranja od 3760 go- 

 dina, dok se staložio; koliko je vremeno razdoblje trebalo tek za naš 16 m visok 

 stup ! Računajući prema pomenutom razmjeru, izlazi, da je naš stup trebao okruglo 

 22.500 godina, dok je dosegao strop dvorane. Posvemašnja točnost toga broja 

 vrijedila bi onda, kada bi u pećini Lipi vladale posve iste prilike kao u pećini 

 Sloup u Moravskoj, gdje je dr. Križ obavljao izračunavanja. No kako je ispari- 

 vanje u različnim pećinama veoma različno, a uza to i množina ugljiko-kisela 

 vapna, što ga nakapnice nose, veoma različna, jasno je, da će i rast siga u raz- 

 ličnim pećinama, pače i na različnim mjestima u istoj pećini, biti veoma različan. 

 Uza sve to možemo uzeti za pećinu Lipa vremeno razdoblje od najmanje 15.000 

 godina, potrebno, da se stvorio onako ogroman stup sige. Sam pak postanak 

 spilje seže još kud i kamo dalje u prošlost. 



Pod pećine urešen je na više mjesta stalagmitima, koji se odlikuju svojim 

 bizarnim oblicima, a gotovo cijeli pod, izuzevši početne dvorane i neke partije 

 spiljskoga hodnika, prevučen je tvorevinama sedre. U katedrali su te tvorevine 

 gotovo najljepše, jer prave prekrasne male pladnjiće, kojima su rubovi navorani; 

 sam pladnjić ispunjen je vodom nakapnicom. (Vidi tablu II., sliku l.j 



Spiljske ilovine ima po podu pećine veoma malo, a i inače nema u njoj 

 nikakova kršlja i kamenja. Ta je pećina služila nekada, kako sam prije spomenuo, 

 kao podzemno korito jednom dijelu Lokvarke, što se jasno razabire u nekim 

 hodnicima i omanjim dvoranama, u kojima nema toliko sige. Na tim naime mje- 

 stima stijene su posve isprane i izdubene ; to su vidljivi tragovi erozione snage 

 potoka Lokvarke. Veoma je vjerojatno, da se veća masa vode gubila tik pred 

 svršetkom pećine, dakle pred kapelicom u pukotini na lijevoj strani pećine. 



1 Dr. Križ: Die Hohlen in den mahrischen Devonkalke und ihre Vorzeit. (Jahrbuch d. 

 k. k. sreol. Reichsanstalt. 1891. Bd. 41.. Heft 31. 



