— 9 ^ 



Najveći stepen zasićenja kisikom pokazala je morska površina, i to kod 

 sjevernoga ulaza u Kanal (postaja 31. sa preko 99%). Prema jugu pada stepen 

 zasićenja (more još nije posve zasićeno uzduhom). Južno od postaje 29. zasićenje 

 je 97%, (kod postaje 26. opet 99%), onda pada do 22. postaje brzo na 94%, a 

 postizava najniže stanje kod postaje 21. sa 83%. Nakon porasta do 96% pada 

 kod ulaza u Ljubać na 86% i postizava na ulazu u južni Kvarnerol (postaja 15.) 

 opet 94%. 



Na 32. postaji bilo je zasićenje morske vode kisikom 97% ; ono pada u 

 rijetkom zalivu i u Kvarneru prema jugu polagano do 95%. 



Isti stepen zasićenja pokazala je površina mora u južnom Kvarnerolu, dok 

 se zasićenje u sjevernom Kvarnerolu (postaje 1. — 5.) polagano snizilo od 97% 

 do 95%. 



Kako u salinitetu, tako i u zasićenju morske površine kisikom čini izuzetak 

 postaja 6. sa 97%. Postaje 7. — ^11. pokazale su na površini zasićenje oko 94%. 



Prema dubljini bio je stepen zasićenja različan. U postajama sjevernoga 

 Kanala dosegnuo je taj stepen u dubljini od 50 m : 89%, od 21. postaje niže 

 kretao se između 85 i 84%, pa je spao kod postaje 18. u istoj dubljini na 75%, 

 a kod postaje 17. na 74'5%. 



Najdublje sjeverno mjesto (4. postaj aj u Kvarnerolu bilo je u dubljini od 95 m 

 zasićeno kisikom do 80%, kod 24. postaje u Kan§,lu bilo je u istoj dubljini po- 

 stignuto tek 77%. Najjužnija postaja u Kanalu (18.) pokazala je već u 50 m 

 dubljine jedva 75% zasićenja kisikom, dalje postaje prema sjeveru (19. i 20.) 

 pokazivale su u istoj dubljini 85%, dok je zasićenje kisikom kod postaje 22. u 

 dubljini od 50 m dostiglo 90%. U postajama 20. i 25. pokazala je voda na dnu 

 mora (70 m) zasićenje kisikom od 70%. 



B. Biologijski odio. 

 1. Biologijska opažanja. 



NAPISALI DR. L. Car i dr. J. Hadži. 



Pristup. Pogledom na naćin i na ciljeve istraživanja držala se naša ekspe- 

 dicija po mogućnosti strogo onih istih metoda, po kojima se radi na austrijskom 

 brodu Najadi kod periodičnih vožnja (t. zv. Terminfahrtenj austrijske i talijanske 

 ekspedicije za proučavanje Jadranskoga mora i to poradi toga, da bi se rezul- 

 tati naše ekspedicije mogli direktno isporediti sa rezultatima austrijske i talijan- 

 ske ekspedicije, jer se sve te ekspedicije imadu i onako među sobom popunjavati. 



Opazit ćemo, da kod prve vožnje nismo još imali Nansenovu mrežu 

 (s promjerom otvora od 47 cm) na zapor (Nanseu'sches Schlielinetz), a nije 

 nam na vrijeme stigla ni Zwickertova mreža na zapor. I tako smo se morali 

 zadovoljiti time, da smo za vertikalne potege upotrebljavali srednju vertikalnu 

 mrežu od Hensena (s promjerom otvora od 14 cmj, koja se ne da zatvarati. Za 

 gornjih 15 metara dubljine mogla je ta mreža dobro poslužiti, no kod druge 

 lovine na svakoj postaji potezali smo mrežu gotovo od dna do površine, pa se 

 tako kod potega ulovio u mrežu i plankton iz gornjih 15 metara. Prema tome 

 se kod toga načina lovljenja može postići samo fJi'ilićn''! vjerojatnost, da neke 

 planktonske forme, koje nisu bile u mreži kod prvoga potega, nego tek kod 

 drugoga, ne dolaze u gornjih 15 metara. No to je tek negativan rezultat ; samo 

 prvi poteg podavao nam je o dubljinskom razdjeljenju planktona nešto sigurna. 

 Kod druge vožnje rabili smo Nansenovu mrežu na zapor, koja je izvrsno funkcio- 

 nirala, pa smo mogli odijeljeno loviti plankton određenih stupaca morske vode 

 (obično 1 — 15 m, pa 15 — 50 m ; prema dubljini još i 50 — 80 m ili višej. 



