Napokon je dr. F. Tucani u jednom (danku (u ..Obzoru") tumačio postanak 

 jezera; on kaže: .,Plitvička jezera su vodom ispunjene vrtače, koje su nastale 

 otapanjem vapnenaca, u kojima su se načinile šupljine ; te su se odozgo rušile, 

 survale, a to je spilju zatrpalo i stvorilo ponikve, kako se i sada svaki dan stva- 

 raju.'^ Ma da je to tumačenje s obzirom na postanak vrtača donekle i ispravno, 

 ipak se ne može uzeti isključivo u obzir kod tumačenja o postanku jezera, po- 

 gotovu kod gornjih jezera, koja dolaze u svojoj pretežnoj česti u dolomitu i 

 dolomitnom vapnencu. Ti dolomiti i dolomitni vapnenci nijesu sposobni da stva- 

 raju onakove vrtače, kako ih čine čisti jedri vapnenci, a to se može opaziti 

 duž cijele jugo-zapadne hrvatske kršne visočine. Nema sumnje, da su na nekim 

 mjestima ponikve doprinijele raširenju jezera, no nije moguće svesti postanak 

 jezera jedino na vrtače, i to iz razloga, koji su bili gore pomenuti. 



Time smo ukratko obavili pitanje o postanku samih jezera, kao i hipoteze o 

 njima, pa ćemo se sada malo pobliže pozabaviti s donjim jezerima, dotično s doli- 

 nom rijeke Korane, jer je to zapravo okoliš, u kojemu se nalaze naše pećine. Crta, 

 koja ide cestom od Priboja do mosta na Kozjaku, a odatle prema potoku „Plitvica", 

 dalje njegovom lijevom obalom sve tamo do Rodić-stanova, prirodno je označena 

 granica između gornjo-krednih rudističnih vapnenaca i gornjo-krednih dolomita. 

 Petrografska razlika karaktera za ta dva elementa očituje se već na prvi pogled 

 u samom terenu, jer je kraj. što leži na lijevoj strani pomenute crte u smjeru 

 Priboj— Plitvica potok— Rodica poljana, pitomiji i urešen lijepim razvijenim doli- 

 nama i uvalama te obrasao jakom bukovom i crnogoričnom šumom; najglavnije 

 pak obilježje jesu vrela, kojih u tome kraju ima na više mjesta. Jasno je, da su 

 to uzrokovali dolomiti g. krede, koji su izgradili Razdolje, Preku kosu i 

 njihove izdanke, pa su tako došli do gore pomenute crte. Desno od crte Pri- 

 boj--Plitvica potok — ^Rodića poljana nalaze se posve oprečne koli vegetabilne, 

 toli i morfološke prilike. Drveće je zauzelo više karakter grmlja, teren je pre- 

 kriven sistemom ponikava, pećina i ponora, a voda je svoju cirkulaciju provela 

 podzemno, duboko u pukotinama i spiljskim hodnicima. Razlog za te pojave jesu 

 rudistični vapnenci debelih slojeva g. krede, koji su veonia jedri i puni puko- 

 tina i rasjelina, pa se za to veoma lako troše, ruše i okomito rone. Tome kraju 

 pripada i okoliš naših pećina, dakle tamo od Milanovca dalje prema Korani, a 

 odavle dalje smjerom Korane sve do Ljeskovca. Dolomitna stepenica između 

 Novako viceva broda i zadnjega slapa Korane, ispod pećine Golubnjače, zadnja 

 je u nizu stepenica, koje su karakteristične za gornja jezera, jer su jezera do- 

 njeg dijela uvjetovana manje više tektonskim stepenicama i erozijom vode. Jedno 

 poradi tih prilika, a onda i zato što su donja jezera usječena duboko u vapnence 

 znatno manjega opsega, pa i poradi broja i raznoličnosti slapova, zaostaju ta je- 

 zera za gornjim jezerima. Dolina, u kojoj se jezera nalaze, postaje sve uža, tako 

 da konačno ispod Mračne pećine ima tek kojih 20 m širine. Postanak te pro- 

 lomne doline u uskoj je svezi s današnjim pećinama onoga okoliša.^ Postankom 

 pukotine, koja je već pomenuta, bilo je omogućeno, da voda potoka Crne i Bi- 

 jele rijeke, dotično voda gornjih jezera, koja su već donekle bila stvorena, pro- 

 dire pukotinama, pa da si s vremenom stvori stalan put. Posve je jasno, da se 

 voda tamo negdje podno Kozjaka dijelila u dva dijela; jedan je dio djelovao 

 eroziono na površini, dok je drugi veći dio, koji je također eroziono djelovao, 

 prolazio podzemno pukotinama, stvarajući pećine i spiljske hodnike. Posve slično 

 događa se i danas, no u znatno manjoj mjeri, jer je voda dosegla niveau dolo- 

 mita, kao manje propusnog kamenja. Tragovi erozije tih voda očituju se najbolje 

 na stijenama današnje doline, pa tu možemo posve jasno naći izbrušenih i izdu- 

 benih stijena, kakovih ima u pećinama s riječnim vodotocima. Na više mjesta 

 nalazimo tu u znatnoj visini iznad današnjega niveau-a vode kojih 20—30 m 

 pravih virnih jama; u njima ima još zaostaloga zaokruženoga kamenja, koje je 

 voda izdubla. Najbolji pak dokaz za to, kako je visoko voda nekada tekla i 

 kako je postepeno rezala vapnence, jesu pećine s obadvije strane prolomne do- 

 line. Jedna je od najznačajnijih u tom pogledu svakako Kaluđerova pećina, do- 

 tično onaj tunelu sličan prorov, na kojem se jasno vide tragovi erozije (tabla 

 III., si. 2."). Taj je prorov bio u početku hodnik pećine ; njim je tekla voda, pa 



i F. TiK'an: Vapnenac. „Obzor", od 12. I. 1908. 



