— 25 — 



kao i ostala pećina, jer nakapnica teče preko svih stijena. Poradi toga je i tem- 

 peratura zraka dosta niska; ona iznosi 11° C. 



20. Polupećina Krivodol. Nedaleko sela Basare u dolini Krivodol, što vodi 

 prema Miljkovićevu mlinu na Korani, nalazi se 12 m široka, 10 m duga, a 

 4'50 m visoka polupećina. Dno njezino ispunjeno je materijalom, koji se srušio sa 

 stropa pećine, jer vode nakapnice razrahljuju gornje kredne istrošene vapnence, 

 i tako doprinose raširivanju polupećine. U krajnjem kutu polupećine ima i neko- 

 liko siga, no i te su prevučene mahovinom. Inače je ta polupećina posve neznatna. 



Time smo završili razmatranja o pećinama u okolišu Plitvičkih jezera, 

 Drežnika i Rakovice, pa ćemo se još ukratko osvrnuti na nekoje glavne mo- 

 mente, koji izlaze iz rečenih razmatranja. Prema stanju, u kojemu se nalaze da- 

 našnje pećine, imamo u glavnome jedan tip. i to tip suhih pećina, izuzevši 

 Smrde ću ili Crnu pećinu u okolišu Plitvičkih jezera i pećinu Sp eh arku 

 nedaleko mjesta Rakovice, koje pripadaju drugom tipu, naime tipu pećina s ri- 

 ječnim tijekom. Promatrajući onaj prvi tip pećina i uzevši u obzir prvi njihov 

 postanak, možemo ih podijeliti na dva odjela. U prvi odjel spadaju one pećine, 

 koje su u početku bile pećine s riječnim tijekom, a koje su tek u drugoj fazi 

 razvoja postale suhe pećina. Takove su pećine : Kaluđerova gornja pećina, 

 Šupljara, Golubnjača, Mračna pećina, Gajina pećina, Baračeve pećine. Velika 

 pećina i Nikolićeva pećina, dok su ostale bile od početka suhe, pa je samo pri- 

 tjecanje meteornih voda doprinijelo erozijom a osobito korozijom do njihova da- 

 našnjega razvoja. Sve pećine iz ovih okoliša dolaze u gornjo-krednim ruđistič- 

 nim vapnencima debelih slojeva, koji se u glavnom brazde od WNW-OSO prema 

 S-W uz neke neznatnije otklone. Uzmemo li u obzir smjerove opisanih pećina, 

 vidimo, da se smjer jednih podudara sa smjerom brazdenja, a da su druge re- 

 dovno okomite na taj smjer. Važno je kod toga, što pećine sadašnjih a i neka- 

 dašnjih riječnih tijekova imaju redovno smjer više okomit na smjer brazdenja, 

 da je dakle eroziona snaga voda ovdje odlučivala o smjeru pećina, a pukotina 

 je bila faktor, koji je pogodovao tome djelovanju. Pećine od početka suhe re- 

 dovno su više manje paralelne sa smjerom brazdenja, pa su obično tek raširene 

 pukotine i slojne crte. K prvom dijelu pripadaju sve pećine okoliša Plitvičkih 

 jezera, osim Rodica pećine, zatim : Gajina pećina, Baračeve pećine i Speharka ; 

 ostale pećine pripadaju drugom dijelu, za koji je smjer manje ili više paralelan 

 sa smjerom brazdenja. Važna je dalja okolnost, da oba tipa pećina s riječnim 

 tijekom dolaze redovno ili neposredno uza potoke i rijeke, dok su od početka 

 suhe pećine redovno veoma udaljene od njih. Iz toga izlazi, da su pećine sa- 

 dašnjih riječnih tijekova, kao i pećine, koje su nastale od pećina s riječnmi 

 tijekom, djelo erozije tekućih voda zajedno s pukotinama, dakle združen efekt 

 erozije i tektonike ; naprotiv su od početka suhe pećine združeno djelo korozije 

 i tektonike. Moglo bi se reći, da i duljina pojedinih pećina zavisi o pomenutim 

 momentima, pa da su pećine s riječnim tijekovima redovno dulje od suhih pe- 

 ćina, koje su nastale tektonikom i korozijom. No tu odlučuje u velike veličma 

 pukotine, eroziona i koroziona snaga vode, a veoma mnogo i mineralno-petro- 

 grafski karakter kamenja, u kojemu se pećine nalaze. Ustanoviti starost poje- 

 dinih pećina veoma je teško pitanje, jer kad već u Baračevoj pećini sige na 

 različnim mjestima veoma različno rastu, bit će tim veća razlika između dvije 

 različne pećine. Približno možemo reći, da je početak pećina, opisanih u ovome 

 dijelu, veoma star, pa prve početke njihove imamo tražiti negdje tamo, kad se 

 počela dizati jugo-zapadna hrvatska gorska ploha, dakle poslije neogena. To mlado 

 uzdignuto kopno naišlo je u svome razvoju na zapreke u starijem već kopnu, pa 

 mu je poradi toga i smjer gorskih nabora redovno vezan na smjer starijega 

 kopna. Takovo staro kopno bilo je po Mojssissovicsu^ ono orijentalno 

 kopno na sjevero-istočnoj strani; to je kopno bilo povodom, da su slojevi na- 

 šega krša dobili smjer brazdenja NW-SO, t. j. smjer brazdenja dinarskoga si- 

 stema. Kod toga je boranja došlo do stvaranja pukotina, koje su prvi postanak 

 naših pećina, a efekti erozije i korozije samo su sekundarni faktori, koji su 

 djelo priveli kraju. 



1 Mojssissovics, Tietze imd Bittner : Gruudlinien der Geoloorie von Bosnien-Hercegovina. 

 Wien 1880. ; str. 12. 20. 



