F. Frech i C. Renz, da ova fauna pripada višem nivou. Tako navodi G. v. 

 Arthaber\ da je fauna vapnenaca Buloga sastavljena doduše iz poznatih vrsta 

 „trinodosus" -zone, ali da su joj primiješani elementi, od kojih najbliži srodnici 

 dolaze u mlađim trijadičkim naslagama. Takovi oblici bili bi ovi: skupina Arce- 

 stes carinatus, Proteites, skupina Ceratites decrescens, Sibyllites, Bosnites, Gymnit€s 

 Boanensis i aeutus, anetiformni Hungariti i skupina C. hosnensis. Arthaber drži, 

 da je to samo na taj način razumljivo, što facies buloških vapnenaca prelazi u 

 ladiničku stepenicu i da su prilikom sabiranja i mlađi elementi primiješani onoj 

 fauni. Uza to tumačenje dopušta ipak isti autor, da bi se taj mlađi karakter 

 faune mogao i tako tumačiti, da se kontinuitetom faciesa stvorila anisičko-ladinička 

 prijelazna tvorevina. 



U tome nam slučaju ne mogu i ne smiju biti mjerodavne tek kombinacije 

 i domišljanja, već faktične opstojnosti. 



k5to se prigovora tiče, da ta fauna pokazuje mnogo mlađi karakter, pa da 

 sadržava vrste iz ladiničkoga pače i karničkoga nivoa, treba konstatirati, da 

 vrste, koje je F. v. Hauer pribrojio rodu Syhillites, nemaju s tim rodom ništa 

 zajedničkoga, već da pripadaju rodu Japonites. Skupina arietiformnih Hungarita 

 pripada podrodu Halilucites. E. KittP nastojao je podijeliti buloške vapnence 

 po slojevima, ali je opazio samo konstantnu izmjenu rjeđih vrsta u pojedinim 

 nalazištima. Taj autor drži, da su rodovi Proteites, Balatonites i skupina Cerat. 

 decrescens vezani na najniže slojeve, pa da su ti slojevi s pomenutim rodovima i 

 s malenim, debelim te evolutnim vrstama roda PtychHes stariji od slojeva sa spljo- 

 štenim i velikim vrstama rodova Pti/chites i Gynmites. E. Kit ti studirao je i 

 stratigrafijske odnose tih vapnenaca. Buloški vapnenci leže na svijetlim greben- 

 skim vapnencima donjega Ijušturnog vapnenca. Osobito je instruktivan profil 

 od krša prema Halilući, gdje na buloškim vapnencima leže crveni vlaknasti i 

 gomoljasti vapnenci (Starigradski vapnenci), koje prikrivaju slojevi s jaspisom i 

 dresvom (Grabovičke naslage) ; ti potonji pripadaju wengeskim naslagama, dok 

 starigradski vapnenci sa svojom zlo konzerviranom faunom zastupaju valjada 

 buchensteinske taložince. Iz svega slijedi, da fauna, koju je opisao F. v. Hauer, 

 odgovara zoni C. trinodosus. 



Nigdje nije konstatirano, da se facies crvenih buloških vapnenaca nastavlja 

 neprekidno u ladiničku i karničku stepenicu. Između Dovlića i Vaguja nađen je 

 izoliran balvan crvenog vapnenca, sličan buloškom, sa Protrachyceras doleriticum. 

 Taj je vapnenac na sekundarnom ležištu, pa je jedini dokaz, da facies crvenoga 

 vapnenca u okolišu Buloga dolazi i u wengenskim naslagama. U karničkoj ste- 

 penici na Dragulcu kod Sarajeva nađena je također u crvenkastim vapnencima 

 dotična karnička fauna cefalopoda. Nigdje pak ne nalazimo suvišan, kontinuiran 

 nastavak za facies u jednome profilu. 



Stoga držim, da nije točno, kad se kaže, da facies buloških vapnenaca seže 

 od „Muschelkalk"-a sve do karničkih naslaga. Sam Kittl izrazio se o tome pre- 

 ciznije, kad veli, da je facies hallstattskih vapnenaca, ili točnije rečeno, facies 

 crvenih cefalopodnih vapnenaca, u okolišu Sarajeva zastupan osim u buloškim 

 vapnencima (crveni Ijušturni vapnenac) i draguljačkim vapnencima (karnički 

 vapnenac), također i u ladiničkoj stepenici, a ta je posljednja dokazana samo 

 za pomenuto sekundarno ležište. 



F. Frech i C. Renz pribrajaju u različnim raspravama, koje se naročito 

 odnose na trijas Grčke, faunu Buloga k buchensteinskim naslagama, ali kod toga 

 postupaju samovoljno. Tako pribraja F. Frech^ faunu Hierona kod Epidaura zoni 

 C. trinodosus pa je uspoređuje sa Schreyer-Alpom, sa Schiechlinghohe i s donjim 

 buloškim naslagama, a vrste Hungantes arietiformis Hau., Ceratites (Proteites) la- 

 biatus Hau., Ptychites seroplicatus Hau., Celtites (Reifiingites) intermedius Hau. 

 uspoređuje naprosto sa buchensteinskim naslagama, dotično sa buloškom faunom. 



^ G. V. Arthaber: Die alpine Trias đes Mediterran-Gebietes. Lethaea Geogno- 

 stica, II. dio 1. sv., Stuttgart 1903.— 1908. str. 444. 



^ E. Kittl: Die Geologie d. Umgebung von Sarajevo. Jahrbuch đer k. k. geol. 

 R.-A., LIII. sv., Wien 1903., str. 546. i 607. 



' F. Frech: Die Hallstatter Kalke bei Epidauros (Argolis) und ihre Cephalo- 

 pođen. Neues Jahrbuch fiir Min. Geol. u. Pal. Festband. Stuttgart 1907., str. 2. 



