41 - 



Zaključak. 



Na osnovi naših stratigrafijskih i paleontoloških razmatranja razabiramo, da 

 su goranski vapnenci, koje je Pilar držao slatkovodnima, a Cz^kuš po nedostatnoj 

 paleontološkoj građi pliocenskima, zaista gornjo-miocenske starosti, kakvima ih 

 je već Pilar označio, ali da su brakični, to j. sarmatski. 



Već Pilar ispoređuje te vapnence sa slatkovodnim naslagama Oeningena u 

 Švicarskoj. Ma da oeningenske naslage pripadaju jednakom kronološkom odsjeku, 

 ipak imaju drugi, to j. slatkovodni, facies. Fauna je pak goranska uz neke suho- 

 zemne i slatkovodne tipove strogo brakična. S naslagama goranskim, dotično 

 oeningenskim, možemo prispodobiti i naslage od Ulma i Kirchberga. Ulmska 

 slatkovodna kotlina počinje s 30 m debelim brakičnim naslagama, koje su prema 

 gore slađe, dok se u slatkovodnoj kotlini kod Kirchberga miješa slatkovodna 

 fauna s brakičnom. Kako nijedna od tih naslaga nema nijednoga zajedničkoga 

 tipa s naslagama u Gorama, ne stoji nikako mišljenje Pilarovo, da naši goranski 

 vapnenci odgovaraju bilo naslagama Oeningena, s kojima ih on uspoređuje, bilo 

 s naslagama od Ulma i Kirchberga. Naslage potonjih triju slatkovodnih kotlina, 

 a ponajpače one od Kirchberga, možemo držati, kako je već rečeno, istodobnima, 

 ali prema goranskim vapnencima po facies-u različnima. 



Iz čitave pak naše radnje mogu se stvoriti ovi zaključci : 



a) vapnenci sela Gore, koji su bili pogledom na starost dosada prijeporni, 

 pripadaju po svojoj fauni taložinama brakične vode, pa nam predočuju 

 bivši morski zaliv, u koji su utjecale u određeno doba slatke vode, i 

 u nj nanijele slatkovodnu faunu (Planorbis, Bythinia) i suhozemnu faunu 

 (Zonites, Campylaea, Cyclostoma). 



b) poradi utjecanja slatke vode postao je slađi taj prvobitno brakični pla- 

 danj, a to dokazuje sve to manji broj brakičnih tipova, koji se nijesu 

 mogli uzdržati u oslađenoj vodi (Mactra, Ervilia, Trochus). Od brakične 

 pak faune zaostali su i uzdržali su se ipak još najdulje oblici: Mytilus 

 minimus i Ta,pes gregaria, dok se Carđium obsoletum i Cerithium rubi- 

 ginosum javljaju u znatno reduciranom broju oblika. 



c) goranski su vapnenci u svojoj cjelokupnosti brakični, pa imaju gornjo- 

 miocensku, dotično sarmatsku starost ; već po svom facies-u ne mogu se 

 identificirati s inače kronološki jednakim, ali slatkovodnim taložinama 

 Oeningena, Ulma i Kirchberga. 



Literatura. 



Andrussow: Fossile und lebende Dreissensidae Eurasiens, St. Petersburg 1897. 

 Brusi na: Građa za neogensku malakološku faunu Dahnacije, Hrvatske i Slavonije 

 i t. d. Zagreb 1897. 



— Iconographia molluscorum fossilium in tellure tertiaria, etc. Atlas. Zagrabiae 

 1902. 



— Prilozi paleontologiji hrvatskoj ili kopnene slatkovodne tercijarne iskopine 

 Dalmacije, Hrvatske i Slavonije. Rad Jugoslav. akademije, XXVni. 1874. 



Czekuš: Prilog poznavanju tercijarne formacije u Hrvatskoj. Nastavni Vjesnik HI. 



Zagi-eb 1895. 

 Eichwald: Lethaea Rossica. Bd. HI. Stuttgart, 1853. 

 Pischer und Wenz: Verzeichnis und Revision der tertiiiren Lanđ- und Sii6wasser- 



Gastropoden des Mainzer Beckens (Neues Jahrbuch fiir Min., Geol. und Pa- 



leont., XXXIV. Beil.-Bd.). Stuttgart 1912. 

 Hornes: Die fossilen Mollusken des Tertiar-Beckens von Wien. Bd. I. II. 1856. (Ab- 



handl. d. k. k. geol. Reichanst. Bd. III. IV. 1856, 1870). 



