— 8 — 



pred kratko vrijeme bila negdje na površini, gdje se zasitila uzduhom. Od fe- 

 bruara do maja 1914. zasićenost je na dnu (preko 70 m) bila manja za 6% ; 

 očito je dakle, da voda na dnu tečajem maja nije bila izmijenjena novom, svje- 

 žom površinskom vodom. U to doba pritjecala je naime Zavalju voda, koja je 

 bila manje koncentracije a specifično lakša od februarske, pa se poradi toga 

 nije mogla spustiti do dna. Kao primjere navodim po jednu postaju iz sastavnih 

 dijelova našega Zavalja. 



Novembar 1913. Februar 1914. Maj 1914. 



Riječki zaliv. 33. postaja. 

 50 m 91o/o 96 95 



dno (60 m) 77 „ 96 — 



Sjeverni planinski Kanal, 29. postaja. 

 50 m 87% 97 94 • 



dno (60 m) 78 „ 96 — 



Južni Planinski Kanal, 20. postaja. 

 50 m 85% 98 96 



dno (70 m) (78)„ 96 89 



Kvarnerol, 8. postaja. 

 50 m 91% 97 96 



dno (70 m) 82 „ 96 91 



Kvarner, 39. postaja. 

 dno (50 m) 95% 98 96. 



U novembru naime, i to u istom momentu, voda je na površini imala u 

 južnome dijelu Jadrana — po izvještaju A. Grunda^ — 38'5 do 38"7°/o5 u našem 

 Zavalju pak jedva nešto preko 38'0%o. Ona koncentrirana voda, pomičući se 

 s jugoistoka prama sjeverozapadu, a uz dalmatinsko primorje i otočje, trebala je 

 otprilike dva do tri mjeseca, da dopre do Zavalja. Ma da je ta voda možda iz- 

 gubila nešto od svoga saliniteta pod utjecajem dalmatinskih rijeka, ipak je, pri- 

 mičući se Zavalju, postajala hladnija poradi stroge zime, koja je ondje vladala 

 koncem januara i početkom februara. Od novembra do februara dolazila je sve 

 slanija voda s juga, a po vremenu u sve hladnije odnose, tako da je najslanija 

 voda doprla do Zavalja baš u najhladnije doba. Dakako da sva ta voda nije 

 mogla ostati na površini, jer se ohlađivala sve više na svome putu, pa je posta- 

 jala specifično sve teža. A ona najslanija voda najviše se ohladila, pa je postala 

 i najteža, i tako je sa površine južnoga Jadrana dospjela na dno Zavalja. Od 

 kisika, što ga je voda imala na površini, nije mnogo izgubila, jer je u dubljini 

 od 100 m na 4. postaji bilo još 96% kisika. 



Četvrta plovidba (od 16. do 24. maja 1914.). 

 a) Salinitet. . 



Riječki zaliv. Od februara do maja umanjio se salinitet na površini za 

 nešto oko 0*8%o u istočnome dijelu (C 1., 2.). U zapadnom pak dijelu (C 33., 

 34., 35.) jasno se ističe utjecaj slatkih voda, kako sam već spomenuo. Kakogod 

 se od 33. postaje približavamo 35. postaji, salinitet je sve manji (36'9, 36'7, 

 36'l'^oo): a to zato, jer obalna struja slatke vode dolazi prema Velim Vratima u 

 sve veći dodir s morskom strujom, dok se napokon ne sastane s njom na 35. 

 ♦ postaji, pa je tamo rastanji na 367oo- 



Za sve je izuzetak 32. stacija, koja stoji pod neposrednim utjecajem veoma 

 brakične vode Bakarskoga zaliva. Dne 16. maja bio je salinitet na površini 14'8%o, 

 dok je 22. maja bio 19'37oo; j^r je „Vila" stala možda kojih 50 m više prama 

 jugozapadu nego prvi put. 



^ Die X., XI. und XII. Terminfuhrt 8. M. S. ..Najade" im adriatischen Meere. 

 Mitteilungen der k. k. geogr. Ges., Wien, 1914; str. 23H. 



