— 2 — 



Prvo evropsko stanište te biljke otkrili su Zeyher i Link god. 1841. kod Ba- 

 dena u blizini Maunheima. God. 1863. otkrio ju je Cižek uz Vltavu nedaleko 

 Budjejovica. Dalje nalazište bila je Irska, gdje je naša biljka veoma česta i 

 obična, a otkrio ju je More g. 1870. Godinu dana kasnije pojavila se ta biljka 

 u Lužici (Halinow i S eh u Iz) kod Drosinga, a zatim u okolici Hamburga 

 (Asclierson) ; kasnije se našla kod Hannovera, Darmstadta, na Harzu i u Sa- 

 skoj. God. 1891. priopćio je Celakovsky dva nova staništa za Češku (Tfebonj 

 i Czernikovice). Nekoliko godina bila su to jedina nalazišta u čitavoj monarkiji. 

 God. 1894. obreo je biljku M ii 11 e r kod „Klein Maria Zell'*-a u Donjoj Austriji. 

 U novije doba spominje se još samo jedno nalazište, a to je god. 1905. priopćio 

 Murr za TiroP. Iz svega bi slijedilo, da je Sisurinchium angustifolium biljka 

 selica, pa da je iz svoje stare domovine dospjela u Evropu, te da se osobito razvila 

 u Irskoj a odatle kroz Njemačku širila dalje na jug. Zasada je najjužnije nala- 

 zište toga prodiranja Podsused kod Zagreba. 



Prema drugome je mišljenju Sisijrifichiuni angustifoliiim već stari Evropejac. 

 More je to prvi ustvrdio, jer je u Irskoj nailazio na silnu množinu te biljke. 

 To je mišljenje M o r e-ovo ostalo u zaboravi, dok se u novije doba nije javio 

 Hartz'^ svojom radnjom o jednoj interglacijalnoj vrsti iz roda Cyperc(ceae ; on 

 je poredio areal od DuUchium spathaceum Pers.. kojega je našao u interglaci- 

 jalnim čretovima, s arealom od Sisyrinchium angustifolium, Spiranthes Bomanzo- 

 uiana i s arealom još triju vrsta, pa je došao do zaključka, da su to intergla- 

 cijalni relikti za Irsku i Norvešku. 



U Podsusedu se razvio Sisyrinchium angustifolium u dosta velikoj množini, 

 a ima već i narodno ime. 



Oboje govori za to, da Sisyrinchium, ovdje uspijeva već kroz dulji niz go- 

 dina. Sastav vlažne livadice, na kojoj sam našao Sisynnchium., bio je 17. svibnja 

 o. g. po D. Hire u. ovaj: Crepis taraxacifolius, Ranunculus polganthem^os, Alecto- 

 rolophus cnsta galli, Ranunculus philonotis, Plantago lanceolata, Bromus arvensis, 

 Anthoxanthum odoratum, Vicia segetalis, Chrysanthemum vulgare, Dactglis glome- 

 rata, Bnza media, Equisetum arvense, Bellis perennis, Medicago lupulina, Trifo- 

 lium pratense, T. repens, T. campestre i jedan Carex, koji nije bio u plodu. 



Samo hrvatsko nalazište ne će biti sigurno nikakav relikt, već novo osvojeno 

 mjesto kod prodiranja te vrste na jug Evrope. Zanimljivo je svakako, da je i 

 jedna druga selica zatečena baš u Podsusedu, gdje ulazi u Hrvatsku. Bilo je to 

 god. 1875., kad je tamo naš odlični botanik Vukotinović otkrio Asclepias 

 Coniuti^. Danas ima toga Asclepis-a., ili kako ga narod zove „cigansko perje", 

 svuda u Hrvatskoj. Uz naše rijeke nalazimo „cigansko perje" zajedno sa još dva 

 amerikanska doseljenika: Solidago canadensis i Oenothera hiennis, a nadam se, 

 da neće proći mnogo vremena, pa će se i za Sisgrinchium naći više nalazišta. 



^ Murr, I. : Beitrage zur Flora von Tirol und Vorarlberg, XVII. — Allg. Bot, 

 Zeitschr. XI, 1905, p. 3.-5., 29.-32., 49.— 51.; cf. referat: Just Jahresbericht 1905, 

 sv. III., p. 453. 



^ H a r t li N. : Dulichmm spathaceum Pers., eine nordamerikanische Cgperaceae 

 in danischen interglazialen Torfmooren. Engler Bot. Jahrb., XXXVI, 1905, p. 78. — 81. 



^ Hire D. : Revizija hrvatske flore (Revisio Florae Croaticae) Sv. II. Snopić 1. 

 Zagreb, 1909. Preštampauo iz 179. knjige „Rada" Jugoslav. akademije, str. 24. 



