— 28 - 



dijafragma od insercioue linije na stijeni teke Ijevkasto spušta tako, da vanjski 

 i nutarnji rub dijafragmine lamele ne stoje u istoj visini (slika 4.1. Obično je 

 veći centralni dio dijafragmine lamele u stalnoj svezi s cenosarkom i to s nje- 

 govim ektodermom. Kad je polip retrahiran, onda r-itav bazalni kraj polipa sjedi 

 na dijafragmi. Dosta sam često nalazio, da je ektoderm bazalnoga dijela polipa 

 stalno kao srastao s dijafragmom i bazaluim dijelom teke sve do visine insercione 

 linije vezivnih tjelešaca. 



Budući da je dijafragma tako tanahna a k tome većinom posve prislonjena 

 bazalnomu kraju polipa, to se ona lako izmiče pogledu. Pogotovo se može pre- 

 gledati, ako se motri slabijim povećanjem ili ako je materijal istraživanja nedo- 

 statno konservivan. Odatle dolazi po svoj prilici, da se iz literature ne može 

 pravo doznati, koliko dijafragma imaju pojedine hrpe Campanulinida; na slikama 

 ih redovito nema, ali se iz toga ne smije zaključivati, da dijafragme uopće nema. 

 Međutim izgleda, da je bas za Campanulinidske hrpe potrebno sigurno ustanoviti, 

 koji oblik ima dijafragmu, koji je nema, jer bi ta osobina mogla imati značaj 

 geuerično razlike. Tako se iznosi okolnost, što nema ^dijafragme, kao karakteri- 

 stična za rod CaJijceJla Hincks, pa Cuspidella Hiucks. ►Što više, Linko (36) tvrdi, 

 da od svih rodova Campanulinida samo rod Looenella (Hincks) ima dijafragmu, 

 dok Broch (7) riše oblik LovmelJa (juadridtntaia (Hincksj bez dijafragme, a iz 

 opisa i slika Laure R. Thornely (48, str. 82. i 83.j oblika Lovenella cornigcda 

 Thornely nije moguće razaznati, ima li dijafragmu ili nema. Naprotiv C. M a c 

 L e a n F r a s e r.(15, str. 364.) stavlja u karakteristiku čitave porodice CanipanuU- 

 nidae oznaku : „diaphragm present^'. Iz tih navoda, koji većinom čine protivu- 

 rječje, najbolje se može razabrati, kako je nužna veća pomnjivost kod obrađi- 

 vanja, nego što je većina obrađivača hidroida upotrebljava. U našem obliku 

 dolazi dijafragma za svaki individuum bez izuzetka. 



Vezivna tjelešca. Jedno 10 — 15 y- nad insercionom linijom dijafragme 

 stoji na- nutarnjoj stijeni Camelline teke vijenac vezivnih tjelešaca; veoma su 

 sitna (oko 1 a), a ima ih oko 18, te su udaljena jedno od drugog oko 10 [J-. Ta 

 vezivna tjelešca predočuju svezu između polipa i njegove teke, pa su u hidroida, 

 osobito tekatnih, osobito raširena. Xa dobro konserviranim hidrantima, a pogo- 

 tovu na živima, mogu se i na potpunim preparatima lako zamijetiti, ako se uzme 

 dosta jako povećanje ; pogotovu lako mogu se opaziti na bojadisanim rezovima 

 (slika 4., 5. i 7.c). I poslije propasti polipa ostaju vezivna tjelešca na nutarnjoj 

 strani teke, pa se vide kao niz malenih svijetlih točkica (slika 5.) gdje tvore 

 vijenac nad linijom dijafragme. 



Poklopac (operkularni aparat). Na svom distalnom kraju završuje 

 se hidroteka strmim, krovastim poklopcem, koji čini glavnu karakteristiku pri- 

 padnika čitave porodice Campanulinida. U naše Camelle nije granica između 

 teke i poklopca označena oštrom linijom, kao što u roda Calijrella i Lovenella, 

 pa prema tome ona stoji bliže rodovima Campcmulma i Opercularella. Izuzetno 

 se i u našeg oblika javlja oštra pogranična crta i to u starijih hidroteka, koje 

 su počele propadati, ili im je krov utjecajem iz vana prama nutarnjosti ugnut 

 (slika 6.a). To sam potonje u Camelle rijetko kada opazio, dok se u Calycelle 

 može često vidjeti (gl. Broch a, 7, slika 22. i drugdje). I u Cuspidello je Kramp 

 (28) samo izuzetno opažavao takvu pograničnu liniju; prema tome to svojstvo 

 ima ipak neku makar i sekundarnu vrijednost po sistematiku Campanulinida. 



Različno od onoga, što vidimo u poznatih rodova Campanulinida, u naše 

 se Camelle teka prema rubu poklopca ponešto proširuje i što je glavno, tu je 

 rub uglato izvučen, što će se još objasniti, kad budem prikazivao ontogeuiju hi- 

 dranta. Toga u roda Campanulina i (Jalijcella nema. Za površna motrenja Camel- 

 lina poklopca dobivamo utisak, kao da je složen od više trouglatih segmenata, 

 osobito vrijedi to onda, kad je poklopac zatvoren. Već malo pomnjivije razgle- 

 danje dovodi do opažanja, da se između svakoga segmenta nalazi srhasta bora, 

 koja se diže od ruba poklopca po malo prema A^ršku. i koja postaje prema vršku 

 sve niža (slika l.c). Poklopac se dakle ne sastavlja od pojedinačnih trouglatih 

 zubića. O tome se pogotovu možemo uvjeriti, aku hidrant s retrahiranim polipom 

 pod pokrovnim stakalcem slabo pritisnemo (slika 6.b). Dotada kroviću naličan 

 poklopac razmata se u gotovo -posve cilindričnu stijenu, na kojoj se razabiru 

 samo pojedine okomite crte; to su očito linije, koje označuju hrbat svake poje- 



