- 31 - 



ceiKisarka te u gdtovoni stanju putuju na tcntakulc. Osiin ovih manjiti dolaze 

 još veoma velike sabljaste (slika 7.e) s dužinom od preko 20 y.. Ove ogromne 

 knide nijesam nikada našao postavljene na hidrantu niti na njegovim tentaku- 

 lima, nego izuzetno na proboseidi hidrantova pupa, inače u gonangiju i na 

 gonotbrama. Nastajalište im je također u ektodermu cenosarka. 



I entoderm je svuda jednolično građen od jednog sloja probavnih stanica, 

 pa se ne mogu razlikovati pojedina područja, osim što je entoderm proboscide 

 složen od samih žljezdatih stanica, dok su inače ove svuda jednomjerno raši- 

 rene. Entodermna je os tentakula solidna. Probavna je šupljina najprostranija 

 u glavičastom distalnom dijelu polipa, inače prolazi poput malena kanala uzduž 

 tijela, pa se pomalo suzuje (slika 7. a), 



Isporedimo li slike 7. a i 7.b, t. j. oblike hidranta ispružena i kontrahirana, 

 vidjet ćemo, da se skraćenje na trećinu postizava time, što se rastegnute i 

 splosnute stanice stisnu i zgusnu. a osim toga još slože o nabore ; tako se hi- 

 drant može stisnuti u mnogo manji prostor. Znamo, da se kontrtikcija zbiva 

 s pomoću akcije uzdužnih vlakanaca, koja se na osobit podražaj ili najčešće po 

 volji hidranta naglo skraćuju (skrate li se samo na jednoj strani djelimice, onda 

 rezultira samo uagibanjej. No to očito nije jedini faktor. Upada u oči, da su 

 entodermne stanice za ispružena stanja hidrantova mjehurasto naduvene i teku- 

 ćinom napunjene, za kontrahirana stanja naprotiv kao kolabirane. Ovaj nas pojav 

 upućuje na misao, da se tako znatna [jruživost i rigiditet hidranta osim akcijom 

 mišićnih vlakanaca postizava i aktivnim uzimanjem vode od strane entodermnih 

 stanica. Time bi nam postalo razumljivo, .što se tekućina, koja ispunjava probavnu 

 šupljinu, ne nalazi pod tlakom, jer polip može i u ispruženom stanju otvoriti 

 usta i gutati plijen, a da rigiditeta ne nastane, ni da tekućina iz probavila navre. 

 Kad bi pruženje zavisjelo jedino o akciji entodermalnih, kružno postavljenih 

 mišićnih vlakanaca (koja su u našeg oblika uopće veoma slabo razvijena), onda 

 bi se rigiditet mogao postići jedino time, da se tekućina probavila cirkularnom 

 kontrakcijom stavi pod tlak; no onda bi probavna šupljina hidranta s tekućinom, 

 koja se u njoj nalazi, morala biti upravo hermetiČki zatvorena i prema vani 

 (čvrsto zatvorena usta) i prema gastrovaskularnoj šupljini drška, a to vidimo, da 

 ne stoji. 



2. n t o g e n i j a hidranta. 



Rijetko se kad zbiva među hidroidima, da bi razvojna povijest hidranta bila 

 toliko sistematski važna, kao što u nekih rodova Campanulinida. Glavna je stvar 

 dakako povijest razvoja operkularnog aparata. Dvije su porodice među tekatnim 

 hidroidima, koje imaju općeno operkul : Campamdinidae i Sertulariidae. U 

 potonjoj porodici izgleda, da su poklopci u svih rodova posve homologni, te da 

 postaju za individualnog razvoja identičnim načinom, premda se morfološki mogu 

 znatno razlikovati, jer mogu predstavljati ili samo jednu klopku (ova opet 

 može biti za rub hidroteke pričvrštena ili apkaulino ili adkaulino), pa dvije, tri 

 i četiri klopke. Ipak se sve te vrste poklopaca u jednome slažu, a to je njihova 

 geneza. Hitinozna membrana (krov), što je izlučuje tjemena ploča hidrantova 

 pupa, postaje u cijelosti poklopcem (Klihn [30], Kudelin [29]). I među Cam- 

 panulinidama ima rodova, u kojih operkularni aparat odgovara posve morfološki 

 i genetski aparatu u Sertulariida, te su u cijelosti derivat tjemene ploče, a da 

 se nikoji dio ne odbacuje. Ovamo pripadaju rodovi : Lovenella Hincks s većim 

 brojem segmenata, Abietinella Levinsen s jedinstvenim poklopcem, Tetrapoma 

 Levinsen i Thyroscyphiis Allman s poklopcem od četiri segmenta (oab se ova 

 roda imaju po mišljenju samoga Levinsen a stopiti [Levinsen, 35, str. 293.]. a 

 ni dalji rod ne zavređuja po Levinsenu svoju samostalnost) i napokon rod Para- 

 scyj)hus Ritchie s trodjelnim poklopcem. Međutim svi ovi rodijvi, osim jedine 

 Lovenelle, stoje upravo na kraju porodice CampanuUnidae na domaku porodice 

 Sertulariidae, pa čine prema njoj prijelaz. ►Sto više, mnogi ih autori ubrajaju 

 direktno u tu porodicu (Stechow, Kiihn i dr.), a mi ćemo se tome priključiti. 



►Sto se tiče ostalih rodova Campanulinida. to među autorima postoji velika 

 razlika u mišljenjima i u shvaćanju operkulurnih aparata. Jedno je sigurno, a to 



