— 36 — 



Ustanovljeno je dakle svom sigurnošću, da nabori operkula postaju in situ 

 kao skulptura tjemene ploče. Uzmemo li u pomoć poredbenu metodu, naći ćemo, 

 da u hidroida uopće nastaju hitinske diferencijacije (skulpture) istim načinom, to 

 jest tako, da se ektoderm, koji izlučuje hitinsku tvar. postavi svojom površinom 

 tako, da zadobije određen relijef, pa da na to izlučuje hitinsku tvar, koja se 

 odmah skrutne i tako ostane definitivno u obliku, što ga je priredio živi ekto- 

 derm na svojoj površini. Ta nas metoda podsjeća na lijevanje u kalup. Kao 

 dobre primjere možemo navesti postanak skulpture držaka (kolutasta, spiralna i. 

 oblik hidroteke (specijalno valovito nabiranje teke u nekih oblika), pa morfo- 

 loške osobitosti tekina ruba (zubići, valovito uvijanje ruba i drugoj. Našem slu- 

 čaju stoji najbliže primjer hidrantove ontogenije u porodici Sertulariidae, u kojih 

 se poklopac razvija direktno iz embrionalnoga krova hidrantova pupa. Iz slika 

 Kiihna (30, gl. tamo tablu 17. i 18.) i Kudelina (29, tabla L), a tiču se oblika 

 SertulareUa polyzonias i crassicaulis, vidi se, kako se ektoderm tjemene ploče, 

 koja je za razliku od prilika u našeg oblika na rubu oštro ograničena, uzdiže 

 osim na rubu još u dva smjera dijagonalno prijeko krova u srhaste uzvisine, 

 pa da ove dijele cijeli krov u četiri polja — četiri buduće klopke. U ovome 

 slučaju izlučuje ektoderm u te četiri linije samo posve tanku opnicu. tako da 

 se opnica, kad se poslije polip ispružio, na tim linijama prodere, a klopke se 

 rastvore. 



Za Camellu slično kao za Cuspidellu, Campanulinu i neke druge rodove 

 porodice Campanulinidae karakteristično je, da im tjemena ploča nema oštro 

 omeđena ruba, nego da se na rubu jednomjerno savija i prelazi u okomit položaj, 

 tvoreći već pomenuti rubni pojas. Jasno je, da se cijeli taj distalni dio hidran- 

 tova pupa s jednako građenim ektodermom, koji se sastoji od visokih stanica, 

 što se hematoksilinom tamno tingiraju, ima držati tjemenom pločom, koja se 

 jedamput jasno dijeli u centralni dio, predstavljajući okruglu te ravnu ili kon- 

 veksnu ploču i periferni ili pojasni dio, koji je u jednih oblika veći, u drugih 

 manji. 



Svi operkularni aparati hidroida jesu bez izuzetka derivati (izlučnine) em- 

 brionalne tjemene ploče. Najčešće biva, da čitava ploha hitina, što ga izluči 

 tjemena ploča (užega smisla), postaje na svojoj površini definitivnim operkulom; 

 tek uske pukotine mogu jedinstvenu ploču razdijeliti u pojedine klopke (poro- 

 dica Sertulariidae i neki rodovi porodice Campanuliriidae : Tetrapoma, Thyroscy- 

 phus, Parasojphus, dok mi se za Lovćnellu čini, jer podrobnih navoda nema, da 

 se u nje centralni dio krova odbacuje). U svih ostalih oblika Campanulinida (ko- 

 liko je do sada poznatoj, gubi se na prijelazu iz embrionalnog u definitivno 

 stanje operkula svagda centralni dio krova (hitinske izlučnine tjemene ploče). 

 Jedamput. kaošto je to u Calycelle, gubi se samo minimalni dio centra, a poja- 

 čani dio izlučnine tjemene ploče ne doprinosi ništa tvorbi operkula, nego ostaje 

 integrirajući dio pobočne stijene hidroteke. što više prema rubu operkula omeđen 

 vidljivom oštrom pograničnom linijom; ova nastaje jamačno odatle, što je na 

 tome mjestu (liniji) hitin protanjen (linija pregiba), da se olakša savijanje, to 

 jest dizanje i spuštanje operkula. 



To je jedan ekstrem; drugi je razvijen u roda Cuspidella. U toga je roda 

 pojasni dio tjemene ploče vrlo opsežan i stoji u direktnom nastavku tekine 

 stijene. Valovita izlučnina te pojasne partije postaje definitivnim operkulom, a 

 čitav centralni dio hitinske memlorane, koju izlučuje tjemena ploča u užem smislu, 

 ostaje posve tanka embrionalna tvorevina, koja se kod prvog pokušaja mladog 

 polipa, da prodre u slobodu, prodere, a na to i sasvim odbacuje; ujedno pojasni 

 dio, nabravši se više u bore, zatvara time nastao otvor. No u tome nam slučaju 

 nije jasno, odakle operkulu elasticitet, t. j. nastojanje, da ostaje za mirnog stanja 

 zatvoren, dakle koncentrično nagnut dok je skalupljen u osovnom položaju, a 

 to je isto, što i u razmotanom stanju. Moguće je, da su partije hitina, koje čine 

 nabore, znatno tanje od drugih, pa kolabiraju. Svakako će nas o tome podučiti 

 tek podrobna izravna opažanja. 



Između oba pomenuta ekstremna slučaja ima i prelazni. a taj čini naša 

 Camella. U nje čini operkul u glavnom tjemena ploča u užem smislu, ali sudje- 

 luje kod tvorbe poklopca i onaj pojasni dio, koji za vrijeme ontogenije čini 

 direktni nastavak pobočne, gotovo okomite stijene hidroteke, ali se poslije svija 



