— 38 — 



stanica nastupaju indiferentne, koje se poradi obilja plazme tingiraju tamnije 

 (slika ll.b). Radi se o osnovi tentakularnog vijenca. Za razliku prema Campa- 

 nulariidama ne osniva se ovdje tentakularni vijenac u obliku jedinstvenog veoma 

 izrazitog oboda, nego se od početka zamjećuju u vijencu poredane kvržice uz 

 rub tjemene ploče. Osnova je dakle svakog pojedinog tentakula ne samo u ento- 

 dermu. nego i u ektodermu zasebična. Kvržice se doskora produljuju u prstolike 

 nastavke. Entodermne se stanice interpolacijom redaju u jedan red, te čine so- 

 lidnu os tentakula. Osnove tentakula rastu osovno dalje, dotiču se, i čine kao 

 okrugao zid oko centralne tjemene ploče, nadvisujući je sve više, dok ne do- 

 segnu normalnu duljinu kontrahiranih tentakula. 



U isto vrijeme obavlja se metamorfoza centralnoga dijela tjemene ploče u 

 proboscidu. Stanice se embrionaliziraju, dobivaju zatim mišićna vlakanca i čine 

 niski sloj mišično-epitelijskih stanica, dok se entoderm preobražava u sloj žljez- 

 dastih stanica slinovki. 



Jedino mjesto, na koje se dodir između polipa i hitinske izlučnine pridr- 

 žava, jest spomenuti bazalni pojas. Taj dodir ostaje ovdje doživotno, pa služi 

 kao uporište uzdužnih mišićnih vlakanaca polipova tijela, kaošto u drugih tekatnih 

 hidroida. Xa bazalnoj (prema dolje okrenutoj) plohi toga pojasa izlučuje ekto- 

 derm tanku hitinsku membranu, prislonivši je gotovo okomito na nutarnju stijenu 

 Lidroteke. To je dijafragma, s kojom ektoderm bazalnoga pojasa ostaje većinom 

 u stalnom dodiru. Uz gornji rub bazalnoga pojasa izlučuju ektodermne stanice 

 intercelularno hitinsku tvar, koja se pričvršćuje s jedne strane na nutarnju stijenu 

 hidroteke. a s druge strane na lamelu, koja je među slojevima. To su vezivna 

 tjelešca, koja možemo nazvati analognim tetivama, jer posreduju prićvršćenje 

 mišićnog aparata na vanjski skelet. 



3. Redukcija i renovacija hidranta. 



U našem istražnom materijalu našao sam veoma mnogo hidranata, koji su 

 pokazivali očite znakove redukcije, a opet druge, na kojima se lako prepoznalo, 

 da su renovati. Na tekama i polipima hidranata, koji su bili u početnom stanju 

 redukcije, nije se moglo vidjeti, da bi bili oštećeni, dakle nije redukcija uslije- 

 dila poradi oštećivanja sa strane neprijatelja, nego jamačno iz nutarnjih razloga. 

 Čini nam se najvjerojatnije, da je povod čestoj redukciji neobični način života 

 na plutajućem sargasu. Sargasum je poradi svojih bobica lakši od morske vode, 

 pa kad se silom valova otkine od podloge, dospijeva sasvim pod površinu mora. 

 Camella, koja je razvijala svoju koloniju na sargasu, dospijeva otkidanjem nje- 

 govim u sasvim promijenjene prilike života. Sargasum doduše ne raste u velikim 

 dubljinama (u rapskoj luci opažali smo ga u posve plitkoj vodi, tako da su vršci 

 busena dopirali sve do površine morske, no to je svakako izuzetan slučaj), ali 

 najgornji sloj morske vode u mnogome se razlikuje od i malo dubljeg sloja, 

 Najgornji sloj vode izvržen je najznatnijim promjenama s obzirom na temperaturu 

 i na salinitet, a to mora življe uplivati na hidroide, koji nijesu navikli tako na- 

 glim i velikim promjenama. Treba samo pomisliti na žarenje sunca na samoj 

 površini, pri čemu plutajući sargasum djeluje zbirno, jer zadržava toplinske 

 zrake i ugrijava se. Zatim dolazi osobito u obzir djelovanje kiše na najgornji 

 sloj morske vode. Manje će važno biti lebdenje i gibanje, jer jedno i drugo ima 

 hidroidska kolonija da izdrži aa sargasu. dok je i pri dnu pričvršćen. U principu 

 je prilično isto. lebdi li hidroid na podatnoj grančici, koja je pričvršćena na 

 stabljici, a da ni ova nije kruta, ili na otkinutoj grančici. Uslijed laganih bobica 

 nalazi se sargasum uvijek u lebdećem stanju. Te se prilike mogu dobro ispore- 

 diti s balonom slobodnim i s takvim, koji je privezan na podatnom konopcu (oba 

 lebde). Ni u jednom slučaju ne mora se za lebdenje brinuti hidroid, on lebdi 

 pasivno, pa zato to ne može imati utjecaja na život i aa rast hidroidske kolo- 

 nije, kako bi tkogod mogao zamišljati. 



Niti u gibanju nema osobite razlike između hidroida, koji živu na sargasu 

 uz dno pričvršćenom, pa s kojim voda poigrava već prema smjeru struje ili gi- 

 banja valova, te onih hidroida, koji ostaju na sargasu otkinutu silom s dna. I 

 takav se sargasum giba zajedno sa strujom i s valovima (vjetromj. 



