— 39 — 



Promijenjene životne prilike djeluju na pasivno plutajuće hidroidske kolo- 

 nije i to tako, da ih s jedne strane nagone na redukciju hidranata (u hidroida 

 običajni efekat djelovanja nepovoljnih životnih prilika; isporedi glede toga moju 

 radnju o renovaciji hidranata u hidroida, Hadži 21), a ovo opet donosi sa sobom 

 živu renovaeiju, kao rezultat nastojanja ugrožene hidroidske kolonije, da lošim 

 životnim prilikama izbjegne. Nagle i mnogobrojne renovacije istroše naskoro ko- 

 loniju t. j. rezerve nakupljene u cenosarku, pa kako je i hranidba uslijed inak- 

 cije hidranata umanjena, dolazi doskora do istrošenja i s time do propasti kolo- 

 nije. Direktnim opažavanjem mogao sam se za vožnja „Vilom Velebita" često 

 uvjeriti o tome, da samo na još dobro uzdržanom sargasu, dakle tek nedavno 

 s dna otrgnutom, ima dobro uščuvanih hidroida; inače su njihove kolonije i kormi 

 manje više reducirani, pa se najčešće ograničuju na hidrorizu i većinom prazne 

 i polomljene drške i stabalca. 



Reakcija hidroidske kolonije na promjenu, i to poradi toga, što je recimo 

 vegetabilna podloga otkinuta (najčešći slučaj), te pluta, različna je u hidroida, 

 koji imaju kolonije s pojedinačnim hidrantima (bez tvorbe korma) i takve s raz- 

 granjenim kormima. Razlika pak izlazi iz različnog načina rasta. Reakcija sastoji 

 u nastojanju, da se izbjegne nepoćudni milieu ; to biva u jednom i u drugom 

 slučaju s pomoću rasta. Kolonije s pojedinačnim hidrantima (to je slučaj u naše 

 Camellej mogu izmaknuti samo tako, da s pomoću redukcije i renovacije dignu 

 nov hidrant u viši niveau, produžujući mu sekundarno držak. Kolonije s razgra- 

 njenim kormima, koji su slični stabalcima, u povoljnijem su položaju. Ako ne 

 pomognu renovacije samih hidranata, a to je uvijek onda, kad nepovoljne prilike 

 d.ugo potraju, onda reagira kormus aktiviranjem vegetacionih vršaka. Općen rast 

 postaje intenzivniji, a i pojedini članci grančica i stabalaca mogu izrasti duži, 

 U tome se očituje ono već više puta i u drugim mojim radnjama spominjano 

 nastojanje u hidroida. da s pomoću rastenja u duljinu (visinu) izbjegnu nepo- 

 ćudni milieu. Gracilnija se dakle građa i duži članci u takovih korma (osobito 

 često u porodici Plumulanidae), koji se nalaze na plutajućem sargasu, nema 

 shvaćati kao adaptacija na lebdenje, jer tom prilikom (kao i inače uvijek) hi- 

 droidi samo pasivno ili posredno lebde, nego kao reakcija na djelovanje zlo 

 promijenjenih životnih prilika; ova se pak sastoji u pojačanom rastenju (osobito 

 dužinskom) kao rezultat nastojanja, da se izbjegne djelovanju tih loših utjecaja. 



Ne mogu mukom prijeći preko još jedne važne reakcije hidroidskih kolonija, 

 koje su otkinute dospjele zajedno s podlogom do plutaj ućeg za hidroide nepo- 

 voljnog načina života. To je produkcija spolnih individua, opet kao pokušaj, da 

 spase sebe i svoje iz nepovoljnih prilika. Posredno može to biti i posljedica 

 prekomjernoga trošenja uslijed premnogih renovacija i slabog hranjenja. Bilo je 

 veoma napadno, kako se često na plutajućem sargasu nalaze hidroidske kolonije 

 s razvijenim gonangijima i s gonoforima u njima. O toj ću pojavi priopćiti više 

 u glavnoj radnji o hidroidima, sabranim za sve četiri vožnje „Vile Velebita". 



Na početku redukcionog procesa ima Camellin hidrant posve izgled uvu- 

 čenog hidranta, s tom razlikom, što ostaje trajno uvučen i što ispunjava posvema 

 nutarnjost hidroteke. Kad je redukcija više napredovala, postaju tentakuli kraći 

 i deblji, nego što su normalni kontrahirani tentakuli ; u isto vrijeme biva 

 i proboscida niža. I na samoj se hidroteci međutim opažaju prvi tragovi reduk- 

 cionog procesa. Elasticitet hitina na slobodnom kraju hidroteke očito popušta, 

 jer se bore operkularnoga aparata po malo otvaraju i proširuju, a zato se slo- 

 bodni rub operkularne membrane odmiče, tako da nastaje stalni otvor na oper- 

 kulu. Prema starosti hidranta i prema debljini hitinskoga sloja, koja donekle 

 individualno variira, napreduje proces daljega raspadanja operkula nejednakom 

 brzinom. 



Redukcija polipa razvija se dalje, te je doskora cijeli peristom reduciran, 

 tako da se od tentakularnoga vijenca ništa ne vidi; i proboscida se sasvim uto- 

 pila u nutarnjost polipa i tako ovaj dobiva izgled polipova pupa s gotovo ravnom 

 tjemenom pločom (slika 12.b). Nutarnjost polipa ispunjena je množinom raspalih, 

 reduciranih i stanične veze odriješenih stanica, koje ponesene strujom prelaze 

 kroz uzani kanal, što veže probavnu šupljinu polipovu s gastrovaskularnom šup- 

 ljinom cenosarka ; tako se diferencirani polip vraća u cenosark, iz koga se 



