— 46 — 



Spomenuli smo. da su sve četiri entođermalne cijevi po izgledu jednake, 

 pa u izrašteuom gonangiju zaista nema medu njima razlike. Uzmemo li u obzir 

 razvojnu povijest gonangija. naći ćemo, da se genetski jedna od tih entoder- 

 malnih cijevi tunike pred drugima odlikuje, i to ona. koja leži na dorsalnoj, 

 uskoj strani gonofora, na kojoj je gonofor s pomoću drška pričvršćen za gonant 

 (slika 15.). Goette je zove vratna cijev (Hals-Rohre) ; ona odgovara ento- 

 dermnoj cijevi embrionalnog blastostila, te veže gastrovaskularnu šupljinu go- 

 nanta (drškasti dio gonangija, iz kojega poslije raste potisnuti blastostil i gonofor) 

 sa šupljinom tjemene ploče (s entodermnom pločom). Naknadno rastu tri (kao u 

 Halecium tetiellum-si, dok u vrste Campanularia cahjculata rastu četiri) entodermne 

 cijevi gotovo u istoj visini, gdje se šira entodermna cijev gonanta savija u užu 

 vratnu cijev. Kad se entodermom obložena šupljina tjemene ploče jednom redu- 

 cirala, nestaje svake morfologijske razlike između vratne cijevi i tunikalnih 

 cijevi. 



U fiziologijskom pogledu odgovaraju tunikalne cijevi krvnim sudovima, pa 

 posreduju dobavu hraniva soka za ektoderm tunike, osobito tjemene ploče, koja 

 za vrijeme rasta gonangija ima važnu ulogu povećavanja gonoteke (izlučivanje 

 hitina) ; i spužvasti dio ektoderma raste znatno, te potrebuje brane. 8to je go- 

 nofor više dorastao, to većma bivaju izlišne tunikalne cijevi, jer onda prestaje 

 svaki rast gonangija. a tkivo tjemene ploče potpada postepenoj involuciji; isto 

 se događa i s tunikalnim cijevima. 



Između stijene gonoteke i hitinskog ovojka gonofora ispunjava gotovo sav 

 prostor ektoderm, koji je razvijen u obliku vezivne tkanine. Ima tu i nešto indi- 

 ferentnih stanica, iz kojih se razvijaju knidocite. Više indiferentnih, embrionalnih 

 stanica, ima u bazalnom dijelu gonangija (gonant). jer se taj dio poslije svršenog 

 razvoja prvoga gonofora razvija u nov gonofor i u pripadne ovojke. Inače se 

 ektoderm gonangija (bez obzira na gonofor) može podijeliti u tri vrste. Nepo- 

 sredno se hitinskog gonoforova ovojka drži manje više epitelijalni sloj ekto- 

 derma, a taj često sadržava knide. To je nutarnji sloj tunike (intima tunicae ili 

 tunika u užem smislu riječi), pa se i genetski razlikuje od ostalog ektoderma 

 ukupnog ovojka. Ovaj se nutarnji sloj ektoderma prihvaća gonangija redovno 

 nešto iznad drškastoga dijela njegova tako, da u tom najbazalnijem dijelu ima 

 šupljina, koja dijeli držak gonofora od same tunike (slika 9. na tablicij. U 

 mladih je razvojnih stadija ta šupljina prostranija, a što dalje napreduje rast 

 gonofora, biva i ta šupljina sve većma potiskivana, dok je napokon posve ne 

 nestaje. 



Glavnu masu tunike čini pomenuto spužvasto tkivo, koje je osobito razvi- 

 jeno iznad gonofora u lepezasto proširenom distalnom dijelu gonangija. Za mla- 

 dosti gonangija ispunjava to spužvasto tkivo čitav međuprostor. Kasnije se u 

 tom tkivu redovno javljaju pukotine, koje se mogu proširiti i u veće šupljine 

 (slika 15.1. Sa sazrijevanjem gonofora rastapa se sve više to vezivno tkivo, a 

 ostaju tek pojedine vrvce. koje spajaju gonofor s gonotekom kao kakve tetive 

 (slika 6. i 7. na tablici). Kad se prvi gonofor oslobodi, ostaju veliki dijelovi 

 tjemena prazni poradi redukcije spužvasto razvijenog ektoderma. 



Periferni dio ektoderma (treća vrsta) u tjemenoj ploči čini jednoređni, 

 visok i pravilno poredan epitel (slika 15., 16. i 17.), a sastoji se od žljezdastih 

 stanica, koje izlučuju hitinsku tvar i stvaraju gonoteku ; pune su plazme, pa se 

 tamno bojadišu. Za razvoja gonangija zapada ih važna zadaća, jer davaju oblik 

 gonoteci te čine uopće vegetacioni vršak gonangija; kad je gonangij jednom 

 dorastao, pada i njihova važnost i tako potpadaju postepenoj involuciji, gube 

 većinom dodir s gonotekom i pravilni epitelijalni poredaj, te naliče više o.stalom 

 ektodermu tunike. 



Sliku građe gonangija u Camelle moramo još popuniti s navodom, da taj 

 gonangij s naprednijim primarnim gonoforom ima već vidljivu osnovu sekun- 

 darnog gonofora, a ta se nalazi na ventralnoj strani gonanta nešto niže od mjesta, 

 na kojem se odvajaju entođermalne cijevi tunike (slika 15., 16. i 17.). Kad je 

 primarni gonofor u obliku slobodne meduse ostavio gonoteku, diže se uslijed 

 ^^glijeg rasta gonanta osnova sekundarnog gonofora u proširen sad ispražnjen 

 dio gonangija, u kojem se međutim i tunika primarnog gonofora dobrano redu- 

 cirala, stvara si sopstvenu tuniku i zauzima mjesto primarnog gonofora. Da li 



