— 54 — 



Jedan je samo karakter, koji donekle stoji na putu tome prisajedinjenju. 

 Za porodicu Sertulariidae veoma je karakteristično, da su hidranti posve sjedavi 

 te da nemaju drška. Thijrosci/phus-oh\ici imaju makar i samo kratak držak. Tu opet 

 dolazi u pomoć baš Levinsenov nalaz nekoga rudimenta drška u više tipičnih 

 Sertulariida, on to naziva „stalk-mark" (Levinsen35, str. 296.). Prema tome ni 

 ovaj jedini karakter, koji dijeli Tht/roscyphus-hrpu od Sertulariida, ne čini apso- 

 lutnu razliku, a nijedna sistematski dobro konstruirana porodica ne smije zavi- 

 sjeti o jednom samo karakteru ; zato se može Thyroscyphus staviti mirne duše 

 na bazu porodice Sertularlidae. 



Budući da smo ovime odredili oštrije granice porodice Campanulimdae 

 prema svim stranama, koje uopće dolaze u obzir, pristupamo pitanju definicije 

 za tu porodicu. Moram odmah spomenuti, da tih definicija ima toliko, koliko se 

 autora tom porodicom bavilo, ilo moram i to dodati, da nijedna od njih potpuno 

 ne zadovoljava. Većina se karakteristika drži poglavito samo jednog karaktera, 

 a to ne valja, jer sva važnost leži u određenoj kombinaciji više odličnih karak- 

 tera, zato je pak u prvome redu nužno dobro poznavanje oblika. 



Hincksovu definiciju (26, str. 186.) moramo zabaciti, jer se njome određuje, da 

 amo pripadaju samo oblici s hidrotekama, koje su „ovato-conic, pedicellate'', 

 čime se izlučuju mnogi pravi Campanulinidi, koji nemaju drška, a što je naj- 

 glavnije. ne određuje se granica prema porodici Lafoeidae, niti se prilike gono- 

 some ne uzimaju nikako u obzir, a operkularni se aparat i ne spominje, Nut- 

 ti ngova dijagnoza (41, str. 313.) ističe također držak kao familijarni karakter a i 

 suvišno je spominjati, da ima razgranjenih i nerazgranjenih oblika; ta pojava 

 dolazi osim možda u porodici Plumukuiidae, u svakoj porodici tekatnih hidroida. 

 Dijagnoza je u Mac Lean Frasera bolja (15, str. 364.), no ona sadržava mnogo 

 suvišna, n. pr. konstataciju, da su kolonije obično malene, često nerazgranjene, 

 da hidroteke nijesu uvijek drškaste, a i to. da dolazi dijafragma; naprotiv se 

 ne navodi, da gonangiji dolaze pojedinačno za razliku prema porodici Lafoeidae. 

 Posebna oznaka glede hipostoma (proboscide), koja se u većini dijagnoza nalazi, 

 također je suvišna, kad jednom porodicu Camptanulinidae stavimo među Theca- 

 phora conica. 



U Linka (36. str. 36.) dijagnoza je već bolja, no ipak ne dostaje ni ta, kad 

 glasi „hidrothecis operculo coniformi instructis", jer na primjer u pravog cam- 

 panulinidskog roda Stegopoma nije poklopac koničan, a sasvim je suvišno istaći, 

 da polipi imaju jedan red tentakula. Kraća je i bolja dijagnoza Brochova (7, 

 str. 161.). Može se reći, da su u njoj sabrani svi najglavniji i općeni karakteri, 

 jedino je suvišno isticanje, da se hidranti (polipi) mogu u hidroteku potpuno 

 uvući, jer to vrijedi i za sve susjedne porodice. Poslije Brocha publicirao je 

 Levinsen (35, str. 282.) svoju ponovljenu dijagnozu, koja se osniva na posve 

 drugom temelju. Svojstva gonosome uopće se ne spominju i to zato. jer ni u 

 dijagnozi porodice Lafoeidae ne stoji, da je gonosoma razvijena u obliku coppi- 

 nije ili scapusa, a to opet zato, jer ne drži to svojstvo karakterističnim; u tome 

 se upravo razilazimo. Nije posve točno, kad se veli za hidroteku „never present 

 longitudinal ridges or marginal teeth" jer je u roda Lovmella, koji ne kanimo 

 izlučiti iz te porodice, rub same teke izvučen u zubiće, među kojima inseriraju 

 segmenti operkula. Suvišno je po našem mišljenju spominjati i to, da hidroteka 

 pokazuje katkada bilateralnu simetriju, da rijetko ima kompletnu dijafragmu (jer 

 to vrijedi i za Lafoeidae) kao i to, da katkad ima nematofora (jer to vrijedi i 

 za Lafoeidae, pa i za Haleciidae). 



Samo malo prigovora ima dijagnozama Krampa (28, str. 377.) i Stechowa 

 (48, str. 45.). Kramp posebno naglašuje polisimetriju distalnoga dijela u campanuli- 

 nidskih hidroteka. To je bez sumnje važan karakter, no osim toga što ga ima i 

 u drugih porodica, ima i u samih Campanulinida izuzetak, a to je rod Stegopoma. 

 Zato držim, da je za razliku prema Sertulariidama (polipi sa vrećama) bolje 

 istaći, da su polipi radijarno simetrično građeni. Stechow opet spominje u 

 dijagnozi oblik hidroteke, a taj nije u Campanulinida karakterističan ; isti oblici 

 dolaze i u porodici Lafoeidae. Dalje otpada spominjanje roda Tetrapoma kao 

 izuzetka s obzirom na formu poklopca (jer smo ga stavili među Sertulariidae) 

 kao i spominjanje hipostoma. 



