— 62 — 



spolno zrela, imajući samo dva tentakula, dok su ostali radiji i subradiji na rubu 

 jedva obilježeni slabim nabreklinama. za koje i nije vjerojatno, da će se ikada 

 razviti u prave tentakule. Ta je medusa uhvaćena samo jedamput, a i onda u 

 jednom jedinom primjerku u decembru 1882. pored Messine (Metschnikoff). 

 Metsc hnikoff je držao, da njegov primjerak možda nije još potpuno razvijen, 

 jer ima samo dva posve razvijena tentakula, a na druga dva radija stoje slabo 

 razvijeni tentakuli; osim toga ima 20 (u svakom kvadrantu po pet) slabo razvi- 

 jenih rubnih nabreklina. Međutim i u vrste Tiaropsis rosea Agassiz et Mayer 

 dolaze slićne prilike, pa ipak su u te vrste sva četiri radijalna tentakula dobro 

 razvijena, a od onih posve nerazvijenih ima svaki kvadrant za dva više (svega 

 28j. Ipak nije isključeno, da i sredozemna Tiaropsis-medusa dosiže naknadno taj 

 veći broj privjesaka, pa bi onda morala nestati kao posebna vrsta. Treba još 

 spomenuti, da je rosea dva puta tolika (kad ima četiri tentakula), kolik je taj 

 jedini poznati primjerak Metschnikoffa. Isporedimo li morfološku diferencijaciju 

 medusina ruba u T. rosea i mediterranea, naći ćemo, da je poredaj tentakularnih 

 rudimenata i osjetnih organa u svakom kvadrantu u oba oblika posve isti ; jedino 

 nema u mediteranea adradijalno po dvije nabrekline, nego samo po jedna, pa 

 druga dolazi eventualno kasnije. Spolna zrelost ne znači konac svakoga rasta i 

 razvoja; to vrijedi za hidromeduse uvelike. 



Sasvim je neprirodno, kad A. G. Mayer (38) stavlja rod Tiaropsis u sup- 

 familiju (H>eJinae. Ni same meduse ne pokazuju bliže srodnosti s ostalim rodovima 

 te supfamilije. Ako se pak postavimo na jedino ispravno stajalište, te uzmemo obzir 

 na polipoidnu generaciju, onda je ta neprirodnost po gotovu očita. Svi rodovi, 

 što ih Mayer pribraja toj supfamiliji, stoje u generacijonoj mijeni s Campanula- 

 ridama. Prema tome je mnogo bolji postupak Torreya (52). Bigelowa (4a) 

 i nekih drugih autora, koji rod Tiaropsis dotično Tiaropsidium Torrey, (a spo- 

 minjem, da je i sam Metschnikoff predviđao potrebu osnivanja posebnoga roda 

 za njegov oblik iz sredozemnog mora) stavljaju u Haeckelovu porodicu Mitro- 

 comidae kojoj se pribrajaju rodovi s otvorenim statocistama. Ovo odjeljivanje 

 dobiva poradi našeg nalaza Tiaropsina hidrarija posebno značenje, jer za Mitro- 

 comu znamo pouzdano, da stoji u generacionoj mijeni s Cuspidellom, a ta pri- 

 pada zajedno s Camellom. hidrarijem Tiaropse, ipovodici' Campamdinidae. 



Zanimljivo je. da je sara Metschnikoff iz srodnosti njegove Tiaropse 

 s Mitrocomom zaključio i da tako rečem, upravo prorekao, da će hidrarij Tia- 

 ropse biti sličan Cuspidelli (Metschnikoff 40, strana 4.). „Da die Hydroiden- 

 form von Mitrocoma Annae Haeckel nach meinen Untersuchungen ebenfalls eine 

 Cuspidella ist, so ist es mir wahrscheiulich, daC auch das Tiaropsis-Hydrarium 

 der letzteren nahe verwandt sein wird". To je krasan primjer uspješne prognose 

 u opisnoj znanosti, a na temelju solidnog komparativnog rada. 



Tom prilikom predlaže Metschnikoff. da se rodovi Tiaropsis, Mitro- 

 coma (i Hallopsisj izvade iz porodice Eucopidae, jer da onamo ne spadaju, pa da 

 se stave u porodicu LafoHdae (kojoj pripadahu i sadašnji Campanulinidi, kao 

 Cuspidella i Calycella). Mi imamo stvar promijeniti samo toliko, da ove oblike 

 medusa metnemo u porodicu Campanulinidae. No tim nije stvar još riješena. Ako 

 je suvišno pridijevati posebno ime porodici za same meduse, koje pripadaju 

 hidroidima određene porodice, logično je. da nije nužno ni posebno generičko 

 ni specifično nazivlje. Pretpostavlja se dakako, da je pripadnost meduse pouz- 

 dano utvrđena i generički i specifično, a to je zasada vanredno rijetko. Da se 

 izbjegnu uesporazumci i suvišno traženje imena, koja bi imala u kojem slučaju 

 prioritet, moglo bi se dvojako nazivlje tako ukloniti, da bi u svakome slučaju 

 imalo prednost nazivlje hidrarija, pa ma bilo to nazivlje i mlađe, a posebno na- 

 zivlje medusoidne generacije imalo bi se staviti u sinonimiju. Ako je za stano- 

 viti rod medusa utvrđen pripadni hidrarij, no ako to za svaku pojedinu vrstu me- 

 duse toga roda još nije učinjeno, onda ipak dobivaju sve vrste toga roda generičko 

 nazivlje toga hidrarija. Moguć je i takov slučaj, da je hidrarij uopće samo 

 generički poznat, a specifična pripadnost nije poznata ni u jednom slučaju. 

 I onda treba po mojem mišljenju napustiti posebno nazivlje medusinog roda, 

 samo ako je generička pripadnost van svake sumnje. Po onome, što dosada 

 sigurno znamo, ne može se očekivati, da bi hidrariji pouzdano istoga roda pro- 

 ducirali meduse, koje bi se zaista generički razlikovale među sobom. Kad se 



