— 70 — 



bolju sigurnost istražio sam ponovno Hebellu i Hebellopsis baš s obzirom na 

 prilike knida. te sam se mogao uv'jeriti. da u njih nema ono, što sam eto našao 

 u Croatelli. Hebella uopće nema velikih knida, a Hebellopsis ih ima, ali one 

 nastaju samo u ektodermu cenosarka drška i osobito hidrorize. Prema tome je 

 taj pojav karakterističan za naš nov rod upravo kao i posjed umbrelule, s kojim 

 kao da stoji u uzročnoj svezi. 



Za razliku prema Hebelli nema u Croatelle ispod peristomne glavice po- 

 sebnog mišičnog koluta (sfinktera); samo uzdužna muskulatura ektoderma svuda 

 je jako razvijena. Neobično je dobro razvijeno mišičje proboscide u entodermu 

 kuo i u ektodermu. Uslijed potpune kontrakcije ektodermnih uzdužnih mišičnih 

 vlakauaca, koja konvergiraju prema usnom otvoru, ne samo da se usni otvor 

 silno širi (slika 25. c), nego se stijena proboscide skraćuje i izvija na rubu 

 prema napolje, tako da upravo entoderm dolazi na rubu do slobodne površine. 

 U ovako kontrahiranom stanju može ektodermno mišičje proboscide izdržati 

 dugo vremena; tek kad nastupa kontrakcija čitavoga polipa, t. j. kad se stanu 

 uzdužna mišična vlakanca na tijelu polipa kontrahirati. onda relaksiraju ista 

 ektodermna uzdužna mišična vlakanca na proboscidi, a stanu se kontrahirati 

 entodermna mišična vlakanca, koja teku u proboscidi cirkularno. Time se 

 usta zatvaraju, a proboscida dobiva čunasto izbočen oblik. Iz takvog načina 

 reakcije moram nužno zaključiti, da je mišičje proboscide s obzirom na inerva- 

 ciju nezavisno od mišič.ja tijela pa i tentakula s umbrelulom, jer u isto vrijeme 

 kad se ovo oboje kontrahira (u ektodermu), ono se relaksira, dakle reagira 

 upravo obrnuto. Bilo bi zanimljivo ispitati stvar s fiziološke strane na živim 

 objektima, a onda eventualno intravitalnim bojadisanjem iztražiti živčane sveze 

 i prilike. 



Histologijske prilike tentakularnoga vijenca i umbrelule razabiru se iz slike 

 24. a, b, c, d i 25. c. Entodermne osi tentakula posve su odijeljene od općeg 

 probavnog entoderma. Bazalno su utaknute u dubljini od jedno 0'05 mm u hipo- 

 stom (slika 25. c). te čine kao neki korijen tentakularnoga vijenca. U jedan red 

 postavljene mjehur'aste stanice bivaju u korijenu sve manje (slika 24. c i d). 

 Entodermne osi bazalnih dijelova tentakula stoje tako na gusto, da se među 

 sobom dotiču čitavim stranicama i tako nastaje jedinstveni vijenac, koji čini, 

 zaista potpun utisak posebnog srednjeg sloja ili mesoderma, pa nije čudo, kad 

 neki autori govore o mesodermu s obzirom na tentakularne osi. 



I dalje distalno, kad već tentakuli ostavljaju sam hipostom, ostaju tentakuli 

 u svezi među sobom. Ektoderm se istina progurao između entodermnih osi tako, 

 da se ove više ne dotiču, ali ektoderm ostaje na tome mjestu u dodiru. Tim 

 načinom i dolazi uopće do tvorbe umbrelule. U Croatelle je umbrelula još veoma 

 primitivna, pa se može lako pregledati. Svaki pojedini ektodermni sektor veoma 

 je uzan i ne dopušta, da se umbrelula više raširi, kako to biva u Campanuline, 

 Campanopse, Zygodactyle i Halecielle. Cijeli je tentakularni vijenac više krut, 

 kao kad bi na kišobranu, s kojim se može lijepo isporediti. bile žbice debele, 

 a tkaninski dijelovi uzani, pa se ne bi mogao potpuno raširiti. 



U zoni umbrelule nijesu tentakuli izvana nikako armirani knidama. U sub- 

 umbreluli postavljene su velike knide okomito na površinu, jamačno da funkcio- 

 niraju kod lova plijena kao i kod obrane. U Halecielle smo našli također 

 (Hadži, 20) velikih knida na nutarnjoj površini umbrelule, ali te knide su jedno- 

 stavno položene, pa se ne može vidjeti, kakva im je uopće funkcija. Poredaj 

 velikih knida na subumbreluli u Croatelle nije pravilan ; inače stoje one dosta 

 narijetko. Preko dohvata umbrelule, na slobodne dijelove tentakula, ne idu 

 velike knide. Na umbreluli, a među ektodermnim stanicama, ima dosta zrnatih 

 ameboidnih stanica. Na cjelovitim preparatima razabiraju se te stanice pune svi- 

 jetlih zrnaca s nepravilnim konturama upravo kao u amebe, dok plazi. Zrnca su 

 tek ponešto duguljasta i dosta krupna (slika 25. f); jezgra im je nešto veća 

 (ili je to možda nukleolus?) i bojadiše se mnogo tamnije, nego li sama zrnca. 



Zooksantele. Već sam spomenuo, da sam u hidrantima Croatelle na- 

 lazio svuda zooksantele. Moram se s njima nešto pozabaviti, jer sam ih ovaj put 

 opažao u veoma promijenjenu obliku. U drugim sam prilikama (Hadži, 18 b, 

 19) opisao izgled zooksantela za oblike Halecmni pusillum M. Sars i Hebella 

 parasitica (Ciamician), koje su bile i inače često opažane. Već sam u Hebelle 



