— 73 — 



S općenog gledišta s obzirom na pitanje o pravoj prirodi ksantele za- 

 nimljiv je naš nalaz, te nas potiče na razmišljanje. Meni se čini, da je u 

 ameboidnoj, velikoj ksanteli nađen dalji članak u hipotezi 

 (S t i a s n y, 48. a), prema kojoj ksantele hidroida (kao i mnogih 

 drugih organizama) pripadaju razvojnom krugu nekih radiolara, 

 koji zasada nije dostatno poznat. Ako to stoji, a sva je vjerojatnost, da 

 je tako, onda bi ameboidna ksantela značila prijelaz od endo- 

 zoičke jeduostaničnoj algi slične faze (s vegetativnim umnaža- 

 njem putem diobe) k slobodnoj fazi, za koje živi u planktonu 

 pelagički, te nam se kao tipični radiolar prikazuje i čini isho- 

 dište u nešto kompliciranom životnom razvojnom krugu radio- 

 larnog organizma. Oslobođenje ksantela nijesam motrio, jer sam ih u 

 Croatelle istraživao uopće samo na konserviranom materijalu. Ne izgleda mi 

 vjerojatno, da bi ovako velike ksantele s posve vakuoliziranom plasmoni imale 

 zadobiti izgled flagelatski, pa da se kao takve oslobađaju. Naprotiv je baš za 

 jadranski najobičniji radiolar Acantkometron pelucidum J. M. poznato (Moroff 

 i Stiasnj 40aj, da mu se jezgra raspada u flagelatima slične dijeliće, koji va- 

 Ijada prodiru u hidroide i smiruju se u obliku ksantela. Baš je za odrasle radio- 

 larije karakteristično, da im je plasma vakuolizirana ili pjenava, osobito prema 

 periferiji, gdjese može obratiti u hladetinastu tvar. Što se tiče jezgre, nijesu još 

 u toj fazi, koju smo zatekli, nastupile odlučne promjene. Stiasnova hipoteza o 

 radiolarnoj prirodi hidroidskih ksantela pokazuje se kao dobra radna hipoteza. 



O n t o g e n e z a hidranta. Na slici 26. prikazani su glavni razvojni 

 stadiji hidrantova pupa. Želio bih samo upozoriti na glavne razlike prema povijesti 

 razvoja hidranta u Hebelle. Kad se vegetacioni vršak stane proširivati u tjemenu 

 ploču, izostaje jače izlučivanje hitina, koje u Hebelle vodi do tvorbe bazalnoga 

 prstena. U bazalnom pojasu ostaje tijelo hidrantova pupa sve od početka u kon- 

 taktu sa stijenom teke. Između toga bazalnoga pojasa i veoma visokog rubnog 

 pojasa tjemene ploče uzmiče za daljeg rasta tijelo pupa od stijene teke. Za raz- 

 liku prema Hebelli nije taj slobodni srednji dio hidrantova pupa (može se upo- 

 rediti s drškom pečatnjaka) nikad tako protanjen i izvučen kao u Hebelle. 

 Spiralno zavijena odebljina na stijeni teke nastaje akcijom rubnog pojasa tje- 

 mene ploče, koji uopće stvara teku. 



Kad tjemena ploča dostigne visinu određenu za čitavu teku, onda se gornji 

 rub tjemene ploče znatno odebljava, izlučujući na površini hitin, a to ima biti 

 izvrnut rub tekina otvora. [ izbočeua tjemena ploča izlučuje na površini tanku 

 hitinsku opnicu tako, da je teka sa svih strana zatvorena. Dok je tjemena ploča 

 još u kontaktu s tim krovom pupa, diferencira se odebljali rub tjemene ploče 

 u tentakularni vijenac. Tek kad su tentakuli već prilično razvijeni (slika 26.g) 

 uzmiče mladi polip od krova, a taj se ugne i podere čim se polip ispruži. Na to 

 se rub teke, čim je postao slobodan, još jače izvrne. 



Zanimljiva je histološka slika tjemene ploče u naprednijega hidrantova 

 pupa (slika 27. c). Sama tjemena ploča razlikuje se histološki znatno od ruba, 

 gdje je centar proliferacije. U ektodermu tjemene ploče ističu se euepitelijalno 

 postavljene velike žljezdaste stanice istoga izgleda i građe, kako smo ih opisali 

 iz entoderma distalnoga dijela odrasla polipa. Između njih ima tamno bojadisanih 

 uskih stanica s izgledom potpornih stanica. U subepiteliju ima indiferentnih 

 stanica, koje se djelimice pretvaraju u one velike žljezdaste stanice. Pored toga 

 ima u subepiteliju velikih knidocita i zooksantela, koje su iz entoderma prešle 

 Ovamo. 



Na rubnom pojasu možemo razlikovati dvije zone. U bazalnoj zoni čini 

 jednostavni visok epitel složen od stanica, obilnih plasmom i zato tamno bojadi- 

 sanih (na bojadisanim rezovima). To je bazalna zona, gdje se izlučuje hidroteka. 

 Tik ispod te zone tkanina se udaljuje od stijene teke i diferencira se u tjelesnu 

 stijenu polipa. Iznad te bazalne zone nakupljeno je mnogo indiferentnih stanica, 

 pa je jasno, da je to proliferaciona zona ili centar rasta. I u odgovarajućoj visini 

 entoderma nalazimo množinu embrionalnih stanica, što samo potvrđuje naše 

 mišljenje. U subepiteliju entoderma cijele tjemene ploče vidimo mnogo knido- 

 cita, koje sadržavaju različna razvojna stanja knida velike vrste. Imamo dakle i 

 ovdje isti slučaj kao u meduse Cladonema (Hadži 18 a), gdje već u pupu na- 



