6 



cijevi sa jasnim znakovima započetog odjeljivanja nožne ploče od same askonske 

 cijevi. Pri tome se bazalni kraj hoanocela sužuje, dok se napokon cijeli bazalni 



dio iznad nožne ploče postepe le izvuče u vretenasti, drškasti dio sa gotovo 



< 1< >1 i < - zašiljenim boanocelom Te su promjene skopčane ujedno s dužinskiin rastom 

 Askon postaje više nego tri put tako velik 

 (slike 2.a i -li. te mu je- cijev vitka, u 

 gornjoj trećini nešto preko 0'3 mm široka, a ba- 

 zalno se postepeno suzuje do na desetak stoti- 

 naka milimetara; poradi toga se nožna ploča 

 tim jače ističe. Askon se u tome stanju rijetko 

 drži posve ravno, nego je obično ua jednu 

 stranu nešto nagnut ili inače svijen ; očiti 

 doka/, da cijev nešto učvršćena skeletnim igli- 

 cama, no ipak nije kruta, nego pomična, pa da 

 je svakako u stanju mijenjati oblik i položaj. 

 I ako se ne može reći. daje askon u tome 

 stanju potpuno razvijen organizam, ipak je 

 sigurno, da čini važnu točku u životnom ciklu 

 spužve radi se o postlarvalnom stadiju 



olintsko stanje), koji čini jednostavno izlazište 

 najrazličitijih oblikovnih promjena. Te obli-; 

 kovne promjene mnogo naglašavana poli- 

 morfija baš slučajno na našem obliku prvi 

 put od Mikloucho Maclaya opisana, ali 

 oerastumačena — zadavaju nauci o spužvama 

 dosta teškoća, pa ćemo se njima potanji' baviti. 

 Prije toga želim jednostavni askon podvrći 

 točnijem morfološkom (za sad ne i histološkom) 

 ispitivanju, jer je to nužni preduvjet za us- 

 pješno prikazivanje slijedećih, morfološki često 

 veoma kompliciranih stanja. 



Na jednostavnom ask'onu (olintu) razlikujemo tri glavna 

 dijela: na slobodnom kraju os k n lami dio, na bazaln om kraju, koji se 

 drži podloge, nožni dio, a između njih je najveći srednji dio 

 (sama probavna cijev ili vreća; odatle ime ..askon" i. Dok je gra- 

 nica između oskularuog dijela i možemo je nazvati i oskularnom cijevi, jer od- 

 govara U normalnom, ispruženom stanju prema slobodnom rubu suženoj cijevi 

 tanke stijene) i srednjeg, probavnog dijela, posve oštra, dotle taj srednji dio prelazi 

 prema dolje sasvim postepeno u nožni dio, SUŽlVJUĆi se sve više prema konačnoj. 

 proširenoj nožnoj ploči. U naših .iskona ni jesmo niti u starijih našli na tome pri- 

 ji lazu razvijen pravi, solidni držak. Inače ga pisci češće spominju, osobito za 

 odrasle kornie. t. j nespobiim putem nastale skupine askona. koji čine morfološku 

 jedinicu višeg Btepena. Ali i sasvim jednostavne askone našega oblika, pod ime- 

 nom Leucosoknia blanca, crtaju na primjer Korschelt i lleider (72, IV. dio. 

 IX. poglavlje, slika 322. na strani 476.) s izrazitim drškom, a i Metschnikoff 

 1 108, str. 361.) govori o dršku na olintskom obliku. Da li hoanocel ulazi u taj 

 to se iz opisa ne razabira, ali bi se moglo i/, slike zaključiti, da su dršci 

 doista solidni, ritanje: čini li držak samo kvantitativnu ili i pravu kvalitativnu 

 razliku, koja bi se u sistematici imala upotrijebiti I 1' o I e j a c IT. 123, naginje na 

 OVO posljednje), ostavljamo za poslije, kad se bude govorilo ii sistematici. 



Slika 2. Dva tipično razvijena Olvu- 

 tbus-oblika vretenastog obličja. Bazalni 

 se kraj izvukao a drakastu noga fđrj, 

 koja si- svršava s nožnom pločom fnpj. 

 Hoanodermalni epitet 0'^ s, ne ulazi u 

 nužnu ploču. Crtano po bojadisanom 

 preparatu. 



A l'.i/alni ib nožni dio olinta; 



puzanje ohnta 



Poradi osobitog interesa, to ga taj od dosadašnjih pisaca gotovo posve za 

 Ijemareni dio U nama probudio, počinjemo naše razmatranje baš s tim dijelom. 



/.ivo zabmo. to nis imali prilike motriti žive mlade askone, jer bi ovako 



jednim mahom i apsolutnom sigurnošću bili konstatirali ono, čemu smo se do 



