II) 



sjodave ili sesilne. Za tu biološku pojavu držim, daje a životnoj povijesti 

 spužava imala znatnu ulogu, no o tome kasnije više. 



1 >a još boljo uvjerim svoje čitaoce o ispravnosti mojega mišljenja, želio bih 

 još upozoriti na neka mnogostruko činjena opažanja na spužvama o gibljivosti 

 hiatološkifa elemenata i tkanine. Medu mnogostaničnim životinjama nema ni jedne 

 druge brpe, u kojoj bi bilo toliko spomena o ameboidnosti stanica i tkanine. 

 pa ,, pBeudopodijskim nastavcima, kao u spužava. Histološke sveze tako su malo 

 postojane, te možemo posve sigurno ustvrditi, da u spužvama gotovo nema tih 

 slanica, koje ne bi pod danim prilikama mogle poprimiti karaktere ameboidne 

 stanice. Ne čine izuzetka ni hoanocite, te još najviše specijalizirane, stanice. 

 l'oradi toga držim, da je bolje ne upotrebljavati nazivlje ameboidne ili putujuće 

 stanice /.a neku određenu histološku kategoriju, jer sam duboko uvjeren, da 

 nekih posebnih amebocita nema. nego samo ameboiduih stanja bilo pinakodermnih 

 bilo hoanodermnih stanica. Indiferentne stanice pak (arheocite mnogih pisaca, 

 osobito kod Maasa) čine kategoriju za sebe, pa su svakako bolje karakterizirane 

 nazivljem indiferentne stanice, jer se istom imaju diferencirati bilo u stanice 

 somatičke i pinakodermne ili hoanodermne) bilo u spolne ili njima pridijeljene po- 

 moćne stanice, nego da ih zovemo ameboidnim ili putujućim stanicama, jer imaju 

 s drugim stanicama zajednički izgled ameboidni, te su zaista u stanju, da se 

 pomiču kroz hladetinastu tvar poput ameba. 



Da se iz slika neživih, fiksiranih preparata i rezova može s uspjehom i 

 ispravno zaključiti na postojeće ameboiduo gibanje ne samo pojedinih stanica, 

 nego i cijelih hrpa ili skupina, vidi se iz mnogobrojnih primjera u literaturi. 

 Navesti ću samo s našeg sadanjeg radnog područja nekoje: Maas (96) i 

 Eichenauer (32, 33) ustanovili su. da kod začetka 'podkožnih pupova '„Brut- 

 kuospen u ) u Tctlnja ili Donatia putuju iz srži materinske spužve cijele povorke 

 indiferentnih stanica do ispod kože, gdje stvaraju osnovu pupa, a sve to na te- 

 melju slika na rezovima. Iz „časovite snimke" zaključuje se na sam događaj. 

 Slično je s izlaženjem mlade spužve iz gemule spongile (Wi e rzej sky, 170; 

 Xy kolT, 174). Dalje se može iz preparata zaključiti, da mlade Clione (Nassonoiv, 

 121 ) puzaju aktivno i da prodiru s pomoću makropseudopodija u same klopke školjaka. 



Pored takvog stanja stvari, koje su svakom spongiologu (kojemu nije bal 

 stalo samo do iglica i sistematskih pitanja) poznate, ne treba nikoga da začuđuje 

 to, da je napokon bar za askona konstatirano, da pored te opće gibljivosti 

 svakog pojedinog dijela postoji i pomicanje u cijelome. Da tome pomicanju nijesu 

 ni najmanje na nštrb skeletne iglice, kako bi možda tkogod pomislio, vidjet 

 ćemo iz naših opažanja glede gibanja, što ih izvodi oskularna cijev, usuprot 

 tomu, što je obilno snabdjevena skeletnim iglicama. 



Još bi na kraju toga poglavlja upozorio na biologijsku važnost lokomotorne 

 sposobnosti. Mlade ličinke spužava plivaju s pomoću svojih flagela slobodno 

 (obično ne duže nego 24 sata I, pa je lime omogućeno raširenje zametaka (prema 

 tome i vrste). Smjer toga gibanja u velikome je određen strujom vode. a ne zavisi 



aktivitetu, dakle ni o „volji" ličinke. Od vanjskih faktora zavisi, gdje će se 

 ličinka iza završenog planktoskog života morati spustiti na dno (podlogu). Uslijed 

 sposobnosti puzanja bar za neki odsjek tog bentoskog života omogućeno je 

 mlađoj spužvi potražiti što zgodnije mjesto za kasniji eventualno stalni boravak. 



1 lune leži nesumnjiva biologijska znatnost puzavosti za spužvu: mogućnost izbje- 

 gavanja nepoćudnog staništa. Dalja biologijska prednost te sposobnosti pokazuje 

 se za vegetativnih rasplodnih procesa; novo nastali pojedinci mogu se razilaziti. 

 i tako se doprinosi raširenju oblika. 



li. Osk'u] a ma cijev olinta. 



Kao na bazalnom kraju, tako imamo i na slobodnom kraju askona mprfo 

 logjjsku po sebi se razumije kao izraz fiziologijske razlikosti) diferencijaciju u 

 obliku oskularne cijevi. Svaki askon u olintskom stanju ima svoju oskularnu cijev 



s Oskularnim Otvor na slobodnom kraju. Mincbin (116) ima potpuno pravo, 



kad sasvim zabacuje Haeckelov pojam i izraz lipostomije listo tako kao i 

 lipogastrije I' najviše Blučaja ne vidimo oskularnoga otvora, jer gaje askon 



