15 - 



mladoga askoua još prije, negoli se razvija oskularna cijev. Jedno i drugo držim 

 da je posve krivo. I sitasta je membrana poput kontraktilne dijafragme kružna 

 bora pinakoderma; prema tome je i vanjski i nutarnji oblog sitaste membrane 

 pinakodermni epitel. To dokazuje i histološki izgled i mnogostruko opisani proces 

 razvoja oskula (kako ga je medu ostalima i sam Minchin opisao). Mjesto 

 postanka oskula prekriveno je dvostrukim pinakodermnrm slojem (po Minchin u 

 čine nutarnji sloj same porocite; time on indirektno sam obara svoje starije 

 mišljenje, što ga ja sad izrijekom pobijam). U sredini te primarne oskularne 

 membrane nastaje pukotina, koja se širi, a u isto se vrijeme ovako nastali rub 

 diže i izvlači u često dugu i nježnu cijev (isporedi Maasa, 89 i dalje, M tili era, 

 119, Wierzejskoga 170). Kad bi se svod askonov (to jest mjesto, na kojem se 

 ima razviti oskul), prometnuo u sitastu membranu, morala bi oskularna cijev kao 

 potpuna novotvorevina postati iz kružnog nasipa oko ruba sitaste membrane. Takova 

 što nije nitko opažao, pa to stoji u protivnosti sa svim onim. što je opažano. 



Za nas ne može biti sumnje, da se i sfinktcr i sitasta membrana razviše iz 

 iste osnove, kao od oskularne cijevi mlađa tvorevina u obliku kružne bore. 

 Nema vrijednosti raspravljati o tome. koja je od obadviju uredaba primarna, jer 

 je vjerojatnije, da se svaka razvijala u svome smjeru, a iz iste osnove. Funkcija 

 im je svakako različna. Sfinkter funkcionira samo časovito kao zaporna uredba, 

 pa mu je priroda izrazitije muskularna. Sitasta membrana funkcionira neprestano; 

 po Min eh i nit ima ona da priječi provalu većih organizama u hoanocel, a to 

 je veoma vjerojatno, dok naprotiv izlazak vodene struje ne priječi. Nije isklju- 

 čeno, da ona služi i za svrhu regulacije te vodene struje. 



Morfologija oskularne cijevi stoji u potpunom suglasju s fiziološkom zadaćom. 

 Kroz mnogo malih pora struji voda u hoanocel; kroz jedan, ali zato veći, dospi- 

 jeva ta vodena struja pod izvjestnim tlakom (Vosmaer-Peke Ih ari n g, 164) 

 , opet napolje. Jasno je, da je uslijed tog tlaka i trenja o prvobitni jednostavni 

 rub oskularnog otvora nastalo produživanje toga ruba ili izvlačenje u nastavak 

 sličan dimnjaku. Ujedno je time postignuta još jedna korist: izbačena voda dolazi 

 teže do toga, da eventualno dospije ponovno u struju, koja dovodi vodu porama. 

 Sličan je to princip, koji uporabljujemo u praksi dizanjem visokih dimnjaka, da 

 se zaštitimo od škodljivih plinova i dima tvorničkih uredaba. To nam razjašnjuje, 

 zašto je odabrano najviše mjesto za postavljanje oskularnoga otvora. Kako se iz 

 literature može razabrati, a jedino se to može i očekivati, funkcionira oskulum 

 pod iole normalnim prilikama uvijek za odvođenje struje, premda nema posebnih 

 morfoloških uredaba, koje bi svagda onemogućile ulaženje vode na oskularni 

 otvor. Opažanja, što ih navode neki pisci (Mikloucho-Maclay, 109, Haeckel. 

 46) vjerojatno su samo prividna, pa se potpuno slažemo s tumačenjem Vos- 

 maerovim {163, strana 432.), da se radi samo o pobočnim sekundarnim strujama, 

 koje napreduju prema rubu oskularne cijevi kao reakcija, no ne zalaze unutra, 

 nego idu mimo, pa kako možemo dodati, mogu eventualno dospjeti do pora 

 gornjega dijela askonske cijevi i tako doprinijeti pojačavanju opće dovodne 

 struje. U askonskih korma može uslijed nestašice koordinacije u radu hoanocita 

 kao motora doći do momentane pojave dovodne struje na oskulu, kako su to 

 rastumačili Vosmaer i Pekelharing (164). 



Oskularna je cijev i s općeg histogenetičkog stajališta od osobitog inte- 

 resa. Tu je, kako i Minchin dobro ističe, kolijevka specifičnoj mišičnoj 

 tkanini. Glavna je karakteristika mišične stanice, kako je poznato, u tome, što 

 joj je glavna funkcija: stezanje i rastezanje u jednom određenom smjeru. U 

 morfologijskom pogledu očituje se ta fiziološka specifikacija u produkciji posebne 

 kontraktilne apoplasme (Hatschek): jednostavna, glatka ili poprijeko prutana 

 mišična vlakanca. Tome naprotiv stoji ameboidna stanica, koja je samo opće 

 kontraktilna u svakom mogućem smjeru (pružanje nastavaka i stezanje). Te ne- 

 specijalizirane kretnje očituju se znatnom polaganošću protivno prema brzom 

 stezanju prave mišične stanice. Obična pinakocita spužve odgovara gotovo jedno- 

 stavnoj ameboidnoj stanici. 1 u epitelijalnoj svezi gibaju se pinakocite u tome 

 smislu ameboidno, t. j. prema potrebi na sve strane jednako; još ne dolazi, da 

 bi gibanje u stanovitom smjeru nadjačalo. To pak nalazimo već donekle izraženo 

 ha oskularnoj cijevi. Tu prevladavaju poglavito dva smjera: uzdužni, kod skraćivanja 



