• - 17 



nije apsolutna, nogo samo kvantitativna, jer samo srednji dio kratkoga dovođnoga 

 kanala oblaže neka pojedina porocita t. j. specijalna pinakoeita. U neaskonskih 

 spužvi, u kojih nije đovođni kanal jednostavna pora, nego odugi i širi kanal, 

 obložen je on svagda pinakodermnim epitelom. 



Moje je duboko uvjerenje, da je uredba sa specijalnom porocitom upravo 

 tako drugotna tvorevina, kao na primjer sfinkter u oskularne cijevi. Shodnost 

 te uredbe veoma je očigledna, ali isto tako možemo zamisliti i još primitivniju 

 poru bez posebne porocite. U tome bi slučaju morale nekolike pinakocite, koje 

 baš opkoljuju mjesto, gdje nastaje pukotina, oblažući pukotinu, koja se pro- 

 dubljuje, razvoditi mesogleju i rastaviti boanocite. Tu bi službu preuzela kasnije 

 pojedina i otprije ameboidna, samo sad još nešto specijalizirana pinakoeita. Ni 

 onda nije morao kanal odmah teći intracelularno, nego tek kasnije, jer se to 

 pokazalo još shodnijim, da se postigne što brže zatvaranje i otvaranje pora. 



Veoma je instruktivno promotriti razvojnu povijest oskula, osobito kako ju 

 je prikazao Minchin (116) upravo za naš objekt. Na jednome mjestu slobodne 

 površine „pupe" (kukuljičin razvojni stadiji nakupi se ispod vanjskog sloja 

 pinakoeita nekoliko porocitama najbliže stojećih pinakoeita (iz njih po Minchinu 

 postaju kasnije redom pojedinačne pinakocite), koje na tom mjestu razmiču 

 hoanocite. To je prva osnova oskula. Osnove pora izgledaju upravo tako. samo 

 što mjesto nekoliko porocita stoji tu pod vanjskim pinakodermnim epitelom samo 

 po jedna porocita. Razlika je dakle čisto kvantitativna i nebitna. Razvoj je pore 

 time gotovo i završen; treba samo porocita da stupi u akciju i da dade povoda 

 pinakocitama i hoanocitama da se rastave. Kad se otvori pukotina oskula, a to 

 biva, kako pisci suglasno navode, kad su hoanocite (bičevi) a po tom i pore 

 stupile već u akciju, dakle kad su pod pritiskom u boanocel navrnule vodene 

 mase, tad se pukotina jače rastvara, pinakocite se (izvana) i porocite (iznutra) na 

 rubu slijepe, a po tome se taj rub, popuštajući tlaku i vlaku vodene struje 

 izvuče u dimnjak — u oskularnu cijev. 



Za nas nema sumnje, da su pore i oskula u svojoj osnovi identične (homo- 

 logne ili homotipne) morfološke tvorevine. Tek poradi diobe rada nastale su sekun- 

 darno one neznatne razlike, što ih među njima nalazimo sada u askona. To je 

 išlo paralelno s pravilnim uređenjem strujanja. Povećavanjem sve intenzivnije 

 t'unkcionirajuće najviše položene pore za izvođenje struje postajale su dalje 

 izvodne pore suviše dostajala je jedna prostranija. Te prilike tjelesnih 



otvora čine jednu od kardinalnih razlika između spužava i ostalih metazoa, koju 

 je Huxley (57) još god. 1874. (publicirano god. 1876.) divno izrekao, podijelivši 

 Metazoa u Polvstomata (spužve) i Monostomata (sva ostala metazoa). Ipak 

 nijesu „stomata" u obadvjema hrpama homologna, nego samo analogna. Razlika je 

 gotovo kao između amebe, koja prima hranu na svakoj točki površine i infusora 

 sa markiranim staničnim ustima. 



C. Srednji dio olinta. 



Raširujući se od stegnutog nožnog dijela prema oskularnom, ne odlikuje se 

 cjevasti srednji dio nikakvim oblikovnim osobitostima niti prema drugim asko- 

 nimaolintskoga stanja, pa tu ostaj u gotovo samo skeletne iglice, da možemo razlikovati 

 među sobom posve slične askone. Bitni je karakter srednjega dijela askona u 

 tome, što je nutarnja površina pinakodermnog sloja prekrivena hoanodermnim 

 epitelom. Vanjski pinakodermni sloj ističe se na cjelovitim preparatima osobito 

 na rubu svojom prozirnošću naprotiv znatno manje prozirnog, premda često 

 tanjeg hoanodermnog sloja slika 4.b). Površina pinakoderma puna je izbočina. 

 koje potječu kao i na oskularnoj cijevi od lateralnih krakova skeletnih iglica, 

 a ti nadižu epitel preko općene površine. Debljina pinakodermnog sloja (zajedno 

 s mesoglejom) uvelike zavisi od kontrakcionog stanja askona. Kad je askou 

 posve rastegnut (cirkulacija vode u punom tijeku), tad je pinakoderm tanak; 

 obrnuto on znatno deblja za opće kontrakcije. Za motrenja na cijelome moglo bi 

 to lako navesti na mišljenje, da je pinakoderm u čitavome (sarkoda), dakle i 

 međustanična tvar kontraktilna (Loisel 84), dok sve upućuje na to, da je samo 

 pinakodermni epitel za kontrakcije aktivan (kud rastezanja lako da dolazi u 



PRIRODOSLOVNA ISTRAŽIVANJA HRV. I Sl.AV.. SV. !'. 1 I 0. •) 



