1S 



obzir tlak navrnule vode). I sam hoanoder i <■ |> i t el sigurno je kod toga posve 



pasivan. Za to govori osim histoloških detalja, o kojima će poslije biti govor, u 

 glavnome to, >t<> za rastegnuta stanja stoje hoanocite posve oarijetko (slika 



4. ;i I. te se modu njima nalaze znatni razmaci. 



Već na cjelovitim preparatima može se u hoanodermu svaka pojedina hoano- 

 i-ita razabrati za sobo. Čitav pak pinakoderm čini od gornjeg oskularnog ruba 

 sve do tabana nožne ploče jedno jedinstvo. Slabo se ističu pojedina zrnca, koja 

 odgovaraju staničnim jezgrama, dok od staničnih granica nema traga (prvi ih 



našeg oblika vidio Metschnikoff (108) iza djelovanja srebrnog nitrata) 

 Jedine vidljive morfološke diferencijacije čine pore i skeletne iglice. Pore su 

 oko 001 mm velike, okrugle i stoje dosta na gusto. Na većini se individua i ne 

 vide potpuno (to je i Mikl oucho-Mac 1 a y ( 109), rit. po Hae ekelu, 4(i, opažao), 

 nego se po tome prepoznavaju, što su na njihovim mjestima hoanocite rastavljene, 

 te opkoljuju okrugao prostor (nutarnji otvor pore). l!it će da se radi o opažanju. 

 Sto ga je već Liebe r k u ti n (82 i 83, cit. po Haeckel u. 46), činio, da naime hoano- 

 cite ostaju rastavljene i neko vrijeme iza kako se sama pora zatvorila. Kod kon 

 zerviranja dospijeva još više aktivni pinakoderm i porocita da zatvori poru 

 izvana, a tromije porocite svakako zaostaju i budu međutim od fiksirajuće 

 tekućine ubijene. 



Ako je kontakcija askona dalje uznapredovala (slika 4. d), onda se porama 

 ne vidi ni traga, a hoanoderm se silno zgusne, te može. kako je to Minchin 

 (116) pokazao, postati (pasivnim načinom) višeslojan, uslijed čega biva hoanocel 

 sve više potiskivan, dok ne nastaje Ilaeekclova ..lipogastrija" — to je naravno 

 sve samo prolazno. 



Skeletne iglice, koje su utaknute u hladetinastoj tvari pinakoderma, pore- 

 dane su u pravilu posve pravilno, kako sam to opisao za oskularnu cijev; za 

 kontrakcije stoje na gušće. To je dokaz, da nevezani skelet, što ga one čine, ne 

 daje askoiui krut oblik, makar pomaže, da se pridržava vrećast oblik. D poljima, 

 što ostaju među krakovima iglica javljaju se pore. Mnogi pisci drže, da su ta 

 mjesta promjenljiva (u. pr. Haeckel, 46, I., strana 222.). Moguće je. da je ta 

 promjenljivost samo prividna, a da se zapravo ipak radi o istim mjestima. Mora 

 se naime uzeti u račun opća pomičnost pinakoderma, koja može biti već prema 

 prilikama lokalno i znatnija. Uslijed toga može doći do toga, da se cijelo mjesto 

 pore prema okolini pomakne, a to će se pod mikroskopom na živom objektu 

 moći teško ustanoviti, pa će izgledati, kao da se pora ponovno otvara na drugom, 

 makar i bližem mjestu. Još se mora i to uzeti u obzir, da stariji pisci nijesu 

 znali za sudjelovanje posebne porocite kod postajanja i nestajanja pore. 



S druge je strane poznato, da i porocite lako ostavljaju svoje mjesto 

 osobiti, /.a jake opće kontrakcije), pa nije sigurno, da bi te porocite kod slijedeće 

 dilatacije ponovno došle svaka baš na isto mjesto, gdje je prije bio otvor pore. 

 Stvar bi svakako bila vrijedna, da se potanje prouči na živom objektu, jer je 

 može zapasti i teoretska znatnost. 



I viših spužvi s više kompliciranim dovodnim kanalskim sistemom vanjski 

 su otvori sigurno stalni. Ako bi se doista utvrdilo, što je napokon i vjerojatno. 

 da pore a najjednostavnijih spužava nijesu stalne morfološke tvorevine, nego da 

 se mogu na svakom inače zgodnom mjestu (položaj skeletnih iglica) prema 

 potrebi i „volji" otvoriti,' onda bi tek odskočila njihova osobitost prema tjelesnim 

 otvorima ostalih metazoa. Ne treba zaboraviti ni na prolaznost oskularnoga otvora, 

 ma da je mjesto, na kojem se oskulum ponovno otvara, manje izvrženo promjeni. 



negoli štO B6 tO može očekivati kod pora. Svakako to stoji u svezi s izvjesn 



neustaljenofiću i slabom morfološkom diferencijacijom: mnogo dalje od nabiranja 

 boanoderma i razdjeljenja jedinstvenog hoanocela u više manjih posve odijeljenih, 



nije razvoj u toj hrpi životinja uopće pokročio. Samo u jednoj liniji (porodica 

 Stelletidae, 5oL s oblicima, kakva je Dispringa, Soli.) došlo je na primjer u 

 tome smjeru do stanovitog napretka u organizaciji. Mjesto velikoga broja raštrkanih 

 i inkonstantnil otvora za dovađanje vodene struje, razvio se jedan jedinstven 

 Otvor uz jedinstven otvor za odvođenje struje (oskulum). Jedan i drugi otvor 

 nalazi ae im kraju posebne cijevi (E \ Minchin, 116). 



