— 23 - 



Minchin postavlja Sto više za obje od njega postavljene porodice askona 

 (Clath rinida e, Le uc osolen i i dac) i pravila za način stvaranja tih divertikula. 

 Među askonima (Homo coela po Polejaeffu) razlikuje Minchin dva raz- 

 lična tipa u stvaranju korma (ili kanalnog sistema, kako se također Minchin 

 izražava, što zapravo znači uzimati dio za cjelinu). Oblici, koje je Mine, hin još 

 i s više drugih razloga sjedinio u posebnu porodicu Clath rinidae, odlikuju 

 se time, što u njih primarni olint — ishodište svakoga daljeg rasta — samo 

 polagano raste u visinu, a pobočni divertikuli rastu brzo i bujno. Rezultat je 

 takvog načina rasta taj. da je ..tipična askoiiska persona" (svakako persona 

 višeg stepeua, negoli olint) u roda Clathrina mrežotina askonskih cijevi s osku- 

 larnom cijevi, koja se slabo ističe. 



U drugog tipa, karakteristična za porodicu i rod Leucosolenia, ima kod 

 postolintskog razvoja primarni olint glavnu ulogu. Pobočni su divertikuli uski. 

 pa tjeraju poput pupova nove jasno omeđene drugotne olinte (koloniji slične 

 korme). Prema posebnom načinu izrašćivanja pobočnih divertikula mogu rezul- 

 tirati grmoliki, stablasti ili pu/.avi kormi. u kojima se ističe osknlarna cijev 

 primarnog olinta. 



Za Leucosolenia-tip ne navodi Minchin dalje komplikacije. U Clath ri ne 

 može na dva načina doći do dalje komplikacije. Spužvasto razrasli askon s 

 jedinom primarnom uskularnom cijevi postizava neki viši stepen time. što se 

 onaj dio hoanocela, koji pripada primarnom olintu. znatno proširuje, te imponira 

 kao kakav posebni centralni hoanocel (Dendvev tip ili ,,nardorus" Ilaeckelov, 

 46. str. slika 12.. tabla 20.). Još viši stepen komplikacije, ali ujedno i individu- 

 alnosti, postizava se (u različnih „vrsta"?) tako, da se cijela skupina spužvastih 

 Clathrina-askona sa po jednom oskularnoni cijevi zaobljuje u novu jedinicu. 

 Sve oskularne cijevi utječu u jedinstvenu šupljinu — tobožnji centralni hoanocel 

 (pseudogaster po Haeekelu) — a ta se terminalno otvara na kraju cijevi, koja 

 se može radi velike sličnosti lako zamijeniti s pravom oskularnoni cijevi. Taj 

 zaista zanimljiv tip, koji dovodi do razvoja oštro izrađenog „individualiteta 

 višega stepeua" mogli bi nazvati ..Haeckeloviin tipom" (njegova auloplegina na 

 shem. si. 17. tab, 20.), jer je on prvi podrobnije analizirao taj slučaj. Prvo spo- 

 minjanje izgleda da je u 0. Schmidta (131) a poslije Haeckela se Dendy 

 (26, 27) bavio s tom pojavom i proširio o njoj naše znanje. Sam je Haeckel 

 (toga Minchin ne navodi) našao i ispravno opisao još i dalju komplikaciju 

 (u njegova oblika Ascaltis cerebrum, tabla 8., slika 11; shema na slici 18., tab. 20.), 

 gdje se više njegovih auloplegma-korma konstituira u jedinicu još višeg stepeua. 

 U tog korma višeg stepena ima toliko pseudoskula (pravi oskuli su izvana ne- 

 vidljivi), koliko je auloplegma prvoga reda združeno u auloplegmu drugoga reda. 

 To sam spomenuo, da nadopunim prijegled Minchinov. 



Ipak je više nego sigurno, da ovime nijesu iscrpene sve realizirale mo- 

 gućnosti u stvaranju askonskih korma. S jedne strane već sam Minchin upozo- 

 rava na drškaste vrste roda Clathrina (koje se, usput rečeno, i iuače odlikuju 

 nekolikim osobitostima, te je već Polejaeff (123) nabacio pitanje, da se postavi 

 posebni rod s nazivljem Miklo uch o-Maclay e vini: Guancha). U njih kao 

 da nastaje sistem cijevi (tubar svstem) — zapravo se radi o kormu, što ga 

 Haeckel naziva nardorns —poglavito uslijed nepotpunog cijepanja (ineomplet l'ission) 

 olinta, dok tjeranje divertikula ima manju ulogu. Mi pak dodajemo, da taj put 

 vodi opet do dalje komplikacije: Iz korma nižeg reda koji je postao cijepanjem, 

 postaje s pomoću pobočnog divertikula, iz kojeg redom nastaju novi nardorus- 

 kormi, jedinica ili kormus još višeg stepena: tarrus posebne vrste- Sam je 

 Minchin (116, slika 7.. na strani 6.) nacrtao veoma instruktivan primjer takvog 

 korma u postanku (za oblik Clathrina clathrus) 0. S.. 



Još ima jedan za askone veoma karakterističan oblik korma, kojega 

 MinchiD posebno ne spominje, ali ga Haeckel, kao veoma raširena posebno 

 imenovao; to je „soleniscus". Pogledom na postanak soleniskus-korma nije nauka 

 na čistu. Po Haeekelu postaje soleniskus na različne načine (pupanjem, cijepa- 

 njem i srašćivanjem olinta) ali glavni način je lateralnopupanje. Poslije Haeckela, 

 koliko mi je poznato, jedino su se Korschelt i Heider (72, IV., strana 

 475.-477. slika P,22.) dotakli toga pitanja, iznesavši niz originalnih slika glede 



