— 25 - 



jednostavni polip s bazalnim ili nožnim zatvorenim i slobod- 

 nim oralnim krajem, koji je proviđen tentakulima (ti mogu sekun- 

 darno i otpasti, tako čini izlazište u spužava olintsko stanje 

 as k on a, kako ga nalazimo u ontogeniji kalcispongija. Olint je 

 jedinica prvoga reda. pa se može nazvati personom s. str. (indi- 

 vidualitet prvog, osnovnog stepena). Nazvati ga jednostavno individuom vi- 

 ( pojedincem' nije zgodno, jer se isto tako individuom može nazvati i jedinica 

 šega reda (auloplegma-kormus). 



Za askone je stvar dalje veoma jednostavna. Sve, što iz olintskog stanja 

 dalje postaje, ne čini više jednostavne persone ili individualitet prvoga stepena; 

 to je već kormus (,,der Stock"), stablo ili kako se najčešće kaže „kolonija 11 . 

 To je tako, kao kad iz embrija postali primarni polip kakvog eudendrija ili 

 koje aglaofenije potjera dolje hidrorizu a gore hidrokaulus. Iz toga još ne 

 slijedi, da svaki dalji dio novo nastalog individua drugog ste- 

 pena mora odgovarati točno pojedinoj askonskoj personi — olintu. 

 Isto tako kao što u liidroidskom kormu ne mora svaki dio odgovarati baš hidrantu, 

 koji jedini (na spolne i aberantne specijalne persone sad ne mislimo) prikazuju 

 potpune persone. Ima na kormu dijelova, za koje se apsolutno ne može reći, 

 kojoj personi pripadaju; oni pripadaju kao zajednički dijelovi novo nastaloj 

 cijelosti (individualitet drugoga stepena) uopće. Drugotno, dotično tijekom 

 daljega razvoja, mogu persone većinom ili sve do jedne, ili na- 

 pokon uopće sve izgubiti bilje ge svoje personalnosti 

 (u olinta: odijeljen hoanoeel i oskulum; p rimj er daje „auloplegma- 

 stanje"). To je sastavljanje persona upravo za spužve karak- 

 teristično, ali nas ne smije zbuniti u prosuđivanju individualiteta. 



Drugotno dakle može doći do tvorbe individua (fenomenalne jedinice), koji 

 može imati sve vanjske karaktere izlazne, osnovne persone. Potanja nas morfološka 

 analiza, a osobito razvojna povijest upućuje, da se ne radi o „personi", nego o 

 individuu drugoga stepena, kormu ili stablu. Spužve ne naginju stvaranju specijaluih 

 persona (korminih organa) -- ipak je pseudoskulum takav „kormusov organ". 



Već u askona nalazimo razvijen i treći stepen individualnosti ili složeni 

 kormus, koji za sebe čini opet individuum v „pseudotarrus" po Haeckelu). Tu 

 hi bio zališan trud. tražiti pojedine persone. Specijalitet askona naprotiv hidroida 

 i svakih drugih metazoa, koji čine korme, jest u tome, da način stvaranja i forma 

 korma nije ustaljena za svaku sistematsku jedinicu (po Minchinu i to tek do- 

 nekle i sasvim općeno vrijedi obrnuto tek za dvije najviše jedinice -- porodice), 

 a tek je stvar budućih istraživanja, da se pobliže odrede faktori, koji odlučuju 

 o tome, kojim će putem udariti izlazni olint za svoga daljega rasta i razvoja. D 

 prvom redu nadaje se pitanje, da li su to pretežno vanjski ili pretežno nutarnji 

 faktori? Ako obadva djeluju, a to je najvjerojatnije, onda se dalje pita, po 

 kakvim to pravilima teče? U tome je pogledu nažalost malo toga poznato, tek 

 toliko je sigurno, da je karakter podloge izvjesnoga značenja (čvrsto, meko 

 dno ili nepomična i pomična podloga (alge , ili duboka i plitka voda i t. d.). 



Prema tome je pitanje individualnosti s obzirom na askone za nas defini- 

 tivno u principu riješeno. S pojedinostima se ovdje ne možemo baviti, to pripada 

 specijalnom istraživanju. Već kod heterocelnih kalcispongija izbijaju prema do- 

 sadašnjem mišljenju u prosuđivanju individualiteta znatne teškoće, a pogotovu to 

 vrijedi za ostale spužve. Radi se o pojavi radijalnih cijevi ili tuba u postolintskom 

 stanju, dotično o komoricama ragona u demospongija. Oskulum je istina i u tim 

 morfološkim stanjima u pravilu jedan, no općeno se misli, da izbočine primarnog 

 nerazdijeljenog hoanocela u olintskom stanju sikona, a to su te radijalne tube, 

 odgovaraju pobočnim clivertikulima ili izrascima askona, dakle to ide preko 

 granice jednostavne askonske persone. Sikon ili ragon ne bi po tome 

 odgovarali u pogledu individualnosti olintu. Minehin 

 (116, strana 90.) tvrdi upravo, da je identitet radijalnih tuba s divertikulima 

 askona dokazan, a to da vrijedi i za bičaste komorice ostalih spužava, jer su 

 one u svih hrpa homologne. pa odgovaraju radijalnim tubama. Suglasni smo 

 s time. da su radijalne tube i bičaste komorice svih spu- 

 žava. koje ih imaju, homologne tvorevine, no ne pristajemo 



2a 



