— 26 — 



nikako na to. il a o n e o dg o v a r a j u |> o bornim izraslinama ili 

 .pupovima 1 " jedinstvenog hoanoderma u a s k o n a. Da izbjeg- 

 nemo ponavljanju, upućujemo na naša razlaganja u drugom dijelu ove rasprave. 



llomocelni olint ne može služiti kao ishodište za prosuđivanje sikona. ra- 

 gona i korespondentnog još neimenovanog stanja u H ex ac ti n e 1 1 i da (zovimo 

 Lra „heksaktonom"). Olint predstavlja izlazište za jednu posebnu granu, pa bi se 

 Homo e e 1 a mogla postaviti kao posebni „subphvlum". Među A e a 1 c a r e a-ni a 

 nema homocelnog tipa; najvjerojatnije je, da ga nije nikada ni bilo. pa nema 

 nade. da će se ikada nadi. pače ni među Hexaetinellidima. Jednostavne 

 p e r s o d e h e t e r o c e 1 n i h s p u ž a v a imam tu na umu sve spužve 

 nad as k o n i m a bez obzira na k v a 1 i t e t skeleta), dakle s i k o n, 

 r a g o n. naš „heksakton" i eventualno drugi još n e p o z u a t i 

 ili n e p r e p o z n a t i tipovi, u osnovi su drugojačije organi- 

 ziran'' 'svejedno, da li .više" ili .niže L , što je i onako stvar 

 prilično relativna) a s obzirom na pitanje individualiteta 

 odgovaraju potpuno olintu, dakle predstavljaj u individu- 

 alitet prvoga reda; što stoji nad njima, nije više jedno- 

 stavna persona. Ontogenija demospongija upravo nas sili na takvo shva- 

 ćanje, .ledino razvoj sikona (dok leukov i sileibidon jama kalcispongiu odgo- 

 varaju principijelno ragonu) prividno govori protiv toga. To pitanje moramo 

 međutim ostaviti za kasnije (vidi drugi dio ove rasprave). 



U našem mišljenju, do kojega smo došli posve nezavisno od studija litera- 

 ture u pitanju individualnosti, utvrđuju nas pored drugoga i prilike individual- 

 nosti u H e x a c t i n e 1 1 i d a. S više se strana čuje. da bi se Hexactinellidi 

 imali držati primitivnim tipom (Vosmaer, 63, strana 473.. Minchin, 117). 

 Po našem mišljenju ne vrijedi to istina u svakom pogledu, jer oni predstavljaju 

 jedan posebni tip sa spužvastim ili trabekularnim vanjskim i nutarnjim pinako- 

 dermom. a to ne mora biti nikakav primitivni karakter; u pogledu individualnosti 

 vladaju međutim kod njih doista veoma jednostavne prilike. Odlučna je u pitanju 

 individualiteta ontogenija, a ta nije za eijelu tu hrpu pobliže poznata. Za naše 

 svrhe međutim potpuno dostaje poznavanje mladenačkog stanja oblika Lanuginella 

 pupa (). S., kako ga je opisao F. E. Schulze (149). Premda u te „ ličinke". 

 ili bolje ..kukuljice", nije oskulum probio (a to je poznato posljednji akt u 

 personalnoj ontogeniji spužvina zametka), ipak je hoanocel razdijeljen u poje- 

 dine za tu hrpu karakteristično formirane bičaste komorice; tu dakle vladaju 

 prilike kao u ragona. Za nas nema sumnje, da u ontogeniji H e x a c- 

 t i ne Ili da i nema olintskog stanja, kako ga nema ni u ostalih 

 hete r o c elni h s p u žav a (u najširem smislu' osim u sikona; prema tome 

 nije ni u filogeniji te hrpe bilo askonskoga stanja naprotiv Minchin ova 

 mišljenja M i n c h i n 117). 



Ovoliko sam držao nužno, da o tome pitanju rečem uopće, a iznoseći 

 svoja opažanja, nadati će ini se češće prilika, da izneseno mišljenje utvrdim. 

 Koliko mi je poznato, bit će to prvi puta. da se podrobno prikazuju siste- 

 matskim redom postolintska stanja askona i postepeni razvoj korma. Krajnje 

 pp.duktr toga razvoja nijesam doduše imao u rukama, ali su poznati od drukuda; 

 spolno zrele korme ipak sam imao. 



I). Uzdužno cijepanje ili dijeljenje olinta. 



Tipični' olintus-oblike, kan što sam ih sprijeda opisao, nalazio sam u glav- 

 nome izrasle samo do određene veličine (oko 1'2 mm visoke). Kad askoni u 

 svome razvoju prijeđu jedamput tu veličinu, tad prestaje u pravilu rast biti 

 ličan, to jest. aBkon se ne povećava, a da je kod toga sačuvao proporcije 

 I oblika. Omjer je između najveće širine i visine otprilike I : 5—6. Tu se 

 nalazi granica između 4. i 5. odsjeka u životnome krugu askona. Kad iza obavljene 

 metamorfoze askon postigne vrećast oblik, teče rast jednomjerno, dok se ne 

 postigne naznačena veličina. Taj olintski odsjek odlikuje se time, da je 

 individualitet nad svaku sumnju jasan (poliblastije nijesam motrio . Imamo jedno- 



