— 35 — 



dijele bez kraja. Da se utvrde faktori, koji kod toga odlučuju, bilo bi nužno 

 motriti veoma obilat živ materijal, a po mogućnosti provesti i niz eksperimenata. 



Naša nas opažanja dovode do misli, da su pored prirođenog uagnuća po 

 srijedi osobito dva faktora: 1. intenzitet lokomobilnosti i 2. intenzitet i smjer 

 rasta. Prvi će faktor biti svakako važniji. Jasno je. da do potpunog odjeljivanja 

 može samo onda doći, kad uporedo sa cijepanjem teče razilaženje rascijepanog 

 nožnog dijela. Nije li cijepanje započelo odozdo, onda može uopće do potpunog 

 odjeljivanja doći samo u onom slučaju, kad to cijepanje (brazdenje) dopre do 

 nožne ploče, koja mora biti aktivna, ili se ona već unaprijed sama od sebe počne 

 dijeliti — a i to je, kako već spomenusmo, bilo opaženo. 



Znatno je konstatirati, da je aktivitet nožne ploče ograničen, te da postaje 

 očito tijekom daljega razvoja sve neznatnijim. Bit će da to nije kod svake per- 

 sone jednako. Pogotovu pak to ne će biti jednako u različnih prirodnib vrsta. 

 Vjerojatno je, da ima askona, koji gube sposobnost puzanja skoro iza obavljene 

 metamorfoze, dakle još prije, nego postignu olintsko stanje, i prije negoli putem 

 daljega rasta (preko granice jedinstvenoga olintal prijeđu u više komplicirano 

 stanje. U takvih se oblika nikako ne može očekivati pojava potpune diobe, kao 

 sredstva za umnažanje. Tamo se jedino putem pupanja ili stvaranja izraslina 

 lako se ove odjeljuju, a to je moguće) mogu askoni razmnažati nespolno. 



Glede drugoga faktora (intenzitet i smjer rasta), možemo samo toliko reći. 

 da je on svakako drugotne znatnosti, pa da dolazi u obzir samo u svezi s prvim 

 faktorom (pokretnost). Možemo zamisliti slučaj, gdje se odmah poslije započetog 

 cijepanja primarnog olinta nastavio na obadva dijela veoma bujan rast (pogla- 

 vito u širinu I. te da na tim polovičnim personama nastupa dalje cijepanje (ili i 

 stvaranje izraslina, s kojim ćemo se nabrzo sresti), čime bi se ono prvobitno ci- 

 jepanje zaustavljalo. Na to nas upućuju faktično opažani slučaji, prikazani na 

 različnim slikama (slika 11.. 13., pa na tablici slika 1. — 5.). 



Moguće je, da stvar stoji i ovako: u olinta koji je nastao spolnim putem, 

 ima u svakom slučaju dosta aktiviteta i energije, da se uslijed prekomjernog 

 rasta nastalo rušenje harmonije (personalne entelehije) uspostavlja time, da se 

 provodi potpuno odjeljivanje obadvaju polovičnih olinata. To su sada već sekun- 

 darni olinti. koji jamačno po svojim svojstvima i dispozicijama već ne odgova- 

 raju potpuno onim primarnim olintima. Budući da uz povoljne životne prilike pove- 

 ćavanje (rast) traje i dalje, to dolazi opet do poremećenja ravnoteže ili reda 

 (harmonije među dijelovima cijelosti). Sekundarni olint vjerojatno je manje u 

 stanju ili manje sklon (manjak aktiviteta u vrhovništvu), da uspostavi prvobitno 

 stanje putem potpunog odjeljivanja. Na materijalu nikako nije moguće odlučiti, 

 imamo li posla s primarnim ili sa sekundarnim olintom. Zato bi bilo nužno 

 veoma iscrpljivo i trajno opažanje na makar kakovim živim kulturama, pogotovu 

 kad znamo, da ima još i olinta od dvije druge, posve heterogeno nastale vrste: 

 iz većih, pupovima sličnih i malih više gemulama sličnih izraslina (spargula), 

 koje se posve odjeljuju. Moguće je, da se na tim putevima nastali olinti opet po- 

 nešto razlikuju u svojim svojstvima, od primarnih oliiiata. 



Već na prvom koraku postolintskog razvoja susrećemo u našeg askona 

 ražu oličn ost, koju izvodimo iz neustaljenosti karaktera, jer je zapažamo i na svim 

 morfološkim stranama našeg oblika. Naše je duboko uvjerenje, da nije tek slučaj, 

 što te prve promjene dovode putem cijepanja (brazdenja) do potpunog odjelji- 

 vanja, već da se time dokumentira prvobitnost toga procesa nespolnoga rasploda, 

 koji je među protozoima, iz čijih su redova spužve svakako nastale, tako općeno 

 raširen. Ujedno smo na objektu, koji je za tu svrhu tako povoljan, mogli vidjeti, da 

 je zaista rast ili povećavanje some onaj faktor, koji uzdrmavši nutarnju harmo- 

 niju (historijski utvrđenu, za svaki oblik manje više specifičnu relaciju između 

 mase i površine!) dovodi do konflikta, koji se po prvobitnom receptu (uz na- 

 zočnost pomičnosti) lijepo rješava uspostavom posebne harmonije za svaki od 

 dva dijela, u koji se razdijelila prvobitna cijelost. Koliko nas to s jedne strane 

 sjeća homolognoga procesa diobe ponaraslog infuzorija. toliko to opet s druge 

 strane upućuje i na umjetno odjeljivanje prvih dviju blastomera morskoga ježa. 

 Svaka od njih razvija se u potpun organizam. Ostaju li u zajednici, daju one 

 samo jedan organizam. Stisnemo li dva jajeta u stanovitoj orijentaciji jedno uz 



