— 36 — 



drogo, daju opet. mjesto dva. samo jedan veći organizam (Schaxel: „Die Lei- 

 stungen der Zellen bei der Entwicklung der Metazoen"). Ne može biti sumnje. 

 <la bi i u našeg olinta mogli umjetnim zahvatom svjesnu i određeno djelovati 

 na put. kojim bi pošao proces rasta (morfogenije s obzirom na individualnost). 

 Ako lii puštali, da djeluju sredstva, koja povećavaju ujedno aktivitet (u gibljivosti) 

 i rast, postigli bi brze i potpune diobe. Kad bi zatim zapriječili gibanje, onemo- 

 gućili bi odjeljivanje, a mogli bi ga uz upotrebu određenoga tlaka pretvoriti u 

 obrnut proces srašcivanja stim više, što je to faktično uspjelu na inače stranim 

 individuima (vidi Vosmaera, 163). 



E. Stvaranje korma putem nepotpune diobe (cijepanja). 



Od raznoličnih puteva, što ib za daljeg bujanja može askon poduzeti, ozna- 

 čen je jedan osobito karakteristični put stadijem, prikazanim na slici 5.c. Izlu- 

 čujemo ga najprije iz ostalog oblikovnog kaosa, jer držimo, da je to osnova, iz 



9e dalje razvija tip korma askouskoga, koji je vrlo raširen; prema termino- 

 logiji Haeckelovoj možemo ga nazvati soleniskus, čime ne želimo ništa 

 drugu istaći, negoli nazivno opredjeljenje korma, u kojega se više jasno indi- 

 vidualiziranih askona u olintskom stanju (dakle s oskulima, bili oni otvoreni ili 

 zatvoreni) uz jedan svima zajednički nožni dio grupiralo u individualitetnu je- 

 dinicu višeg stepena (kormus). 



Soleuiskus-tip korma nije karakterističan samo za našu vrstu (Clathrina blanca). 

 Sto više, koliko se iz literature može razabrati (M iklu ebo-M a c 1 a v. 109. 

 Ilaeekel. 46, Leudenfeld, 81, Polčjaeff, 123, Breitfufi, 10, i't. d.), 

 običajniji su u naše vrste kormijski tipovi nardorus i osobito auloplegma, bez 

 izrazitih persona. koje čine kormus, ali su zato proviđeni dugim dršcima. I]iak 

 nevezanost u načinu formiranja korma ne ide tako daleko, da bi svaka askonska 

 vrsta činila sve kormijske tipove, u našem slučaju soleniske. Stvaranju takvih 

 korma uaginju one vrste, koje naginju stvaranju držaka (lijep primjer pruža 

 Asciia gracilis. Haeckel, slika 3., tabla 6.). U vrste Clathrina clathrus čini se. 



leniskustip nikada ne dolazi. 



Iz olinta nastaje soleniskus uslijed ponovnog uzdužnog cijepanja, koje ostaje 

 samo toliko nepotpunu, što ne tangira bazalni ili nožni dio. Čini se, da tu cije- 

 panje obično počinje s oskularnoga dijela, ali i medijauo cijepanje (brazdenje) 

 dolazi bez sumnje. Završenje diobe na nožnom dijelu izgleda da priječi započeto 

 stvaranje solidnog drška. U početnom stadiju kod stvaranja soleniskus-korma 

 slika 6. cl vidi se jasnu početak stvaranja toga drška. Hoanodermom opkoljeni 

 hoanocel povlači se iz nožnoga dijela, a taj suženi dio ispunjava obilno skeletnim 

 iglicama kuje bu po Me tsch n ikoff u specijalno formirane) snabdjeveni hla- 

 detinasti sloj, i taku nastaje solidni držak, koji se jamačno odupire cijepanju. 

 kad rascjep do njega dopre. Iz navoda Mets chuikofflj evih (108), te slika 

 K u i-se li e 1 1 u \ i li i lleiderovih (72, IV., strana 476.) može se zaključiti, da 

 u Clathrina blanca muže već pojedinačni olint (jamačno ne više. primarni) dobiti 

 solidni držak. Predmnijevam, da je sticanjem takvog drška skopčan gubitak spo- 

 sobnosti puzanja po podlozi, a Stime i potpunog odjeljivanje cijepanjem na- 

 stalih dijelova. 



Držimo, da je soleniskus konačni oblik za one askone, koji su u svojem 



ilintskom razvoju pošli tim putem. Nemamo baš nikakva povoda uzeti, a 



nije ni vjerojatno, da bi sekundarnim sraštenjem soleniskus-persona. od kojih 



vaka ima bvoj oskulum, mogao postati, pa da i postaje, nardorus dotično 

 tarue ili auloplegma- kormus. Atipičnost bi mogla nastupiti samo toliko, da u 

 pojedinim slučajima pored uzdužnog cijepanja nastupa lokalno tjeranje diver- 

 tikula (pupanje), te da se i ua taj način bruj individua na korinu povećava. 

 Donekle Be može Boleniskus-kormns dalje razviti tako, da svi soleno-olinti ne 



i do zajedničkog drška, nego da uvijek po nekoliko njih ima zajednički 



<\\/:>L (izraz uže genetske sveze), a tek ti dršci drugog reda spajaju se u glavni 



držak korma. U drugih oblika opažane su varijacije kormova tipa u drugom 



Tal i na primjer po EJaeckelu <46. tabla 17.. slika 6., dotično 7.) u 



