- 41 - 



tabla, slike 1.— 5-)- Ipak se može reći, bar za mnoge slučaje, da su neka od- 

 ređena mjesta predisponirana za jači lokalni rast, koji vodi k stvaranju izrasline. 

 U pravilu teče rast, to jest povećavanje epitelijalne površine uslijed umnažanja 

 pinakocita i hoanocita, naokolo i uzduž glavne dužinske osi. Kad je cijepanje 

 nastupilo kao posljedica toga povećavanja površine, stane se na makar kojem mjestu 

 javljati jači lokalni rast. Najčešće se to mjesto nalazi na bazalnom kraju, gdje 

 i cijepanje rado započinje (slika 12. c). Kako se oba nožna dijela dalje razi- 

 laze i rascjep među njima napreduje dalje, tako raste i ta izraslina dalje prema 

 dolje, i dospjevši do podloge, razvija se u nogu s nožnom pločom. 



Iz toga se vidi, kako je bolje ue govoriti o pupanju. Bez obzira na to, da li 

 se izraslina odjeljuje ili ne, razlikuje se ona od tipičnog pupa u tome, što iz 

 izrasline ne postaje ili bar ne mora postati nov individuum. Razlika je ipak samo 

 kvantitativna, jer ne može biti sumnje, da je od stvaranja takvih izraslina došlo 

 tijekom razvoja do tipičnog pupanja. Već u naprednijim stanjima postolintskog 

 razvoja u našeg oblika dolazi do procesa, koji stoji pravom pupanju posve blizu. 



Kako se dalje kombinira uzdužna dioba i tjeranje izraslina, prikazuje dobro 

 slika 12.«. Iz bazalnog rascjepa, koji je već dobro napredovao, te su se obje 

 noge daleko razišle, potjerala je izraslina, koja je uslijed svoga položaja una- 

 prijed opredijeljena, da se razvije u novi bazalni ili nožni dio. Očito je uslijed 

 bujnog rasta postao taj izrasli dio kao i cijeli srednji dio askona preširok (dis- 

 harmonija), pa se odmah pojavila tendencija za cijepanje. Bazalna je izraslina 

 odozdo razrezana u dvoje. Srednji dio već je jedna brazda stala dijeliti, no ta 

 još nije potpuno prodrla, a eno se već stala pojavljivati dalja brazda. Uslijed 

 znatnog proširenja srednjeg dijela i asimetričnog položaja oskularne cijevi nastala 

 je na jednom boku znatna izbočina. Tim je nastupio slučaj, gdje su prilike veoma 

 povoljne, da dođe do lokalnog rasta — stvaranje izrasline. Kad se pak izraslina 

 osniva bliže oskularuom dijelu, onda mu je time i dalja sudbina opredijeljena; 

 takva se izraslina razvija sigurno u oskularnu cijev. Od daljih prilika zavisjet će, 

 hoće li se putem izrasline osnovani zametak novog olinta doskoro potpuno raz- 

 viti u posebnu personu, koja se može i odijeliti od olinta-matere. 



„Oskularnu"" izraslinu nalazimo u pravilu na mjestu, koje je uslijed općeg 

 rasta u širinu dospjelo ponajdalje od dužinske osi askona, te je posve okrenuto 

 od podloge (isporedi slike 12. a, 11. b- na tablici slike 1. i 4.). Na mjestima, 

 koja su okrenuta prama podlozi, nastaju izrasline, koje se u prvi mah razvijaju 

 u nožni dio (isporedi slike 12.«, c; na tablici slike 1. — 3.)- To su jedine 

 pravilnosti, koje se daju izvesti. Glede faktora pak, koji odlučuju, hoće li se 

 opći rast (širinski), koji vodi do diobe, prometnuti u manje više lokalni rast, 

 koji opet dovodi do tjeranja izraslina (divertikula), možemo iznijeti samo neka 

 nagađanja Pazimo li i na druge oblike, a ne samo na naš, naći ćemo, da jedamput 

 prevladava tendencija za jednomjerni rast (poglavito u širinu), a taj dovodi do 

 uzdužnog cijepanja, a da drugi put prevladava tendencija za lokalizirani rast 

 (divertikuliranje). Iz toga se dade zaključiti, da je naginjanje na jedan ili drugi 

 način rasta (sa rezultirajućim načinom nespolnog rasploda) svakoj pojedinoj 

 vrsti bar donekle inherentno, ali da može variirati za istu vrstu. To vrijedi u opće 

 nome. U posebnom pak možemo utvrditi, da je opći rast (u širinu) preko indi- 

 vidualne granice svakako prvobitnija pojava, nego lokalizirani rast (divertikuli- 

 ranje). U svakom se slučaju (bar u našeg oblika) izlazni olint prekomjerno pove- 

 ćao i uslijed toga počeo dijeliti. Tim putem ide uvijek prvi pokušaj za postiza- 

 vanjem nove ravnoteže. Tek kad dalje ojača centiifugalna tendencija, kad metež 

 ili disharmonija među dijelovima cjeline, koja je postala prevelikom, posve oslabi 

 vrhovnu vlast, nastupa na zgodnim mjestima lokalni rast, a to su ona mjesta, 

 koja su poradi veće udaljenosti od središta (glavna dužinska os, što spaja nožnu 

 ploču s oskularnom cijevi) izmakla utjecaju cijelosti u pojačanoj mjeri. 



Po svemu se čini, da mi tu imamo posla s korijenom, iz kojega je s jedne 

 strane i najprije iz jednostavnog rasta postalo nespolno (vegetativno) umnažanje 

 putem diobe, a s druge strane i očito drugotno, pupanje. Prema onome, što smo 

 već prije iznijeli, slobodna je gibljivost (puzanje, hodanje, plutanje i plivanje) 

 pogodovala diobi, a sjedavost pupanje. Zgodno ističu Korschelt i Hoider 



3a 



