— 43 — 



a često i u jednoj te istoj hrpi i po više linija, eto na pr. odmah među pro- 

 tozoama n Flagellata, Rhizopoda i Infusoria. 



Time što su spužve napokon postale posve sjedave, tvoreći raznolične 

 korme, nastala je u njih kao i u ostalih sjedavih životinjskih hrpa biologijska 

 potreba za produkcijom nespolnih rasplodnih tijela, koja bi se otkidala od korma 

 i tako raširivala oblik, da nadomjeste biologijski manjak, koji je nastao uslijed 

 sjedavosti. Dok su spužve općeno puzale i uzato se dijelile, raširili su se pri- 

 padnici vrste, pa su tako upotpunili raširenje, koje donosi spolni rasplod. Pod 

 utjecajem sjedavosti a iz primitivnog cijepanja, zatim putem lokalizacije rasta, 

 razvio se dalje paralelno s morfo-histološkim razvojem spužava sve specijalniji 

 način nespolnog rasploda, kojega danas nalazimo dosta raširena među potpuno 

 sjedavim spužvama. To su raznolični vanjski i nutarnji specijalni pupovi ili 

 rasplodna tijela („Brutknospen", gemule, soriti), od kojih se po Prellu (125) 

 mogu razlikovati bar tri tipa, pa je sigurno, da su se u svakoj od glavnih linija. 

 u kojima su se spužve razvijale, razvili samostalno uza sve to, što dakako izlaze iz iste 

 i zajedničke osnove zajedničkog pređa. Takvu specijalizaciju rasplodnih tijela 

 nespolnih, koja polazi iz primitivnog pupanja, vidimo i u ostalih životinjskih 

 hrpa sa sličnim biologijskim prilikama (Infusoria, Cn i dar i a. Brvozoa, 

 T u n i c a t a). 



TJ homocelnih kalcispongija ne može se očekivati nalaz specijalnih rasplod- 

 nih tijela, to jest takovih, koja ne bi imala građu askonske cijevi. Askoni su u 

 glavnom epitelijalne životinje s epitelima, koji nijesu odviše specijalizirani. Rast 

 je svuda moguć, a zgađa se putem umnažanja samih epitelijskih stanica (pinakocita 

 i hoanocita) s pomoću kariokinetske diobe. Subepitelijalne indiferentne stanice 

 (spongiolozi ih rado zovu arheocitama), imaju manje znatnu ulogu nego u viših 

 spužava. Vegetativno umnažanje događa se u prvom periodu postolintskog stanja 

 putem jednostavnog odjeljivanja manje više potpunih sekundarnih ocijepljenih ili 

 izraslih olinata. 



U viših spužava zauzimaju sve veću znatnost indiferentne stanice mesen- 

 himatske arheocite), jer se epitelne stanice specijaliziraju kao i mnogi subepite- 

 lijalni stanični elementi. Svaki rast postaje zavisan od sudjelovanja indiferentnih 

 stanica. Jednostavno izrašćivanje površine, kao u askona, postaje sve više nemo- 

 guće; uslijed toga otpada najprije sudjelovanje najnutarnjijega sloja — hoano- 

 derma, a zato uzimaju indiferentne stanice, koje se tek naknadno specijaliziraju, 

 sve veći udjel (vaujski rasplodni pupovi, „Brutknospen" njemačkih pisaca). 

 K tome histološkom specializiranju dolazi i morfološko. Stvara se prava osno- 

 va pupa još u nutarnjosti materinskoga organizma, pa su često 

 nužni dosta komplicirani procesi, da se takvi „pupovi" oslobode 

 i odijele. Zapreke sa strane komplicirano građene površine materinske bivaju 

 sve veće (dermalne membrane, skeletni slojevi), pa je postalo nužno, da osnova 

 tako specijaliziranog tijela postaje aktivno puzava (Maas D6, Eichenaner 

 32, 33), vraćajući se tako na primitivne prilike ličinke. 



To aktivno prodiranje pupove osnove na površinu materinskoga organizma 

 za svrhu oslobođenja može napokon i izostati, pa tako dobivamo nutarnja ras- 

 plodna tijela, koje je već nezgodno nazvati pupovima (gemule, soriti) a oslo- 

 bađaju se pasivno tek poslije raspada materinskog organizma. Posve specijalni 

 vanjski i nutarnji pupovi postaju već sasvim isključivo na račun indiferentnih 

 stanica, koje se u posebnim slučajima diferenciraju u spužvinu tkaninu tek 

 poslije duge stanke (gemule poslije prezimljenja). Tim putem, dakle posve sekun- 

 darno, dolazi do izvjesnih sličnosti (derivati indiferentnih stanica) ili bolje do 

 dodirnih točaka između tog izvedenog nespolnog rasploda i od početka posve 

 odijeljenog spolnog rasploda. Uslijed posebnih prilika neki su pisci (osobito H. 

 V. VVilson, 171), ne imajući onako jasnu sliku o rasplodnim prilikama, došli 

 posve u zabunu pogledom na to, što je spolni a što nespolni rasplod, pa nije ni do 

 danas ta stvar do kraja razjašnjena (isporedi uKorschelta i Heidera, 72, 

 IV., strana 485.). Dezsi) (28, 29) htio je slično kao Lang i Weismann 

 (77) u hidroida svesti rasplodno tijelo Donacije (Tethva) na jednu jedinu embrio- 

 nalnu stanicu, koja bi se razvijala poput kakvog partenogenetskog jajeta (gono- 

 blastija Braemova). Za hidroide smo stvar razjasnili (Hadži. 48;, a sasvim 



