47 — 



sistema), može se izvesti, kako su baš sparguli. kao najprimitivnija rasplodna tijela 

 (poslije tipičnih pupova) bila ishodištem za stvaranje solidnih specijaliziranih 

 rasplodnih tijela („Brutknospen", gemulae) time, što su na mjesto jednostavnih 

 epitelija stupile arheocite ili indiferentne stanice, često uz potporu specijalnih 

 skeletogenih stanica. 



Od rasplodnih tijela, što su za više spužve opisana, stoje još ponajbliže 

 našim spargulima ona, što ih je F. E. Schulze (147) opisao za oblik Oscu- 

 rella lobularis („freischwebende Brutknospen"). Na akvarijskim primjercima toga 

 oblika opažao je F. E. Schulze, da se korast dio izrašćuje u 2—3 a i do f> 

 mm debele kuglice, koje se otkidaju i plutaju poput mjehurića. Naiđu li one 

 plutajući na ulvu, pružaju pseudopodijske nastavke, ne bi li im uspjelo prihvatiti 

 se kakve podloge. Tek poslije 14 dana padaju svi mjehurići na dno, postaju 

 pljosno korasti i razvijaju se u male spužvice. Bilo bi zanimljivo znati, 

 pomažu li si ti mjehurići u plivanju s trepavicama, jer pinako- 

 cite Oscarelle imaju trepavice. Premda se ti plutajući mjehu- 

 rasti pupovi razlikuju od j e d n ostavu e spargule Clathrine, bud ući 

 da im je stijena debela, te sadržava kanale i bičaste komorice, ipak 

 se mogu s u ps umirati pod pojam spargula, ako se pokaže, što 

 međutim još nije razjašnjeno, da halisarkini mjehurići ne 

 nastaju kao druge „Brutknospen" iz posebne nakupine indife- 

 rentnih stanica pod površinom, koje bi se rastući diferencirale, 

 nego kao direktna izbo čin a stijene kore. KorscheltiHeider 

 (72, IV., strana 483.) predmnijevaju takov razvoj tih plutajućih pupova, no sami 

 naglasuju potrebu ponovnog istraživanja. 



Ostaje još, da se raspravi jedno prijeporno pitanje. Prvi opisivač našega 

 oblika Miklu cho-Maclav (109, strana 228. od riječi do rijeci citirano u 

 Haeckla. 46, I., strana 397. -8. 1 opisuje, koliko se izvana može vidjeti, prilično 

 točno stvaranje posebnih mjeburastih rasplodnih tjelešaca. te ih naziva gemulama. 

 Njihov dalji razvoj u olinta nije direktno opažao, jer se nijesu ni poslije 14 dana 

 čekanja u akvariju dalje razvile. Za pojedinačne olinte, oko kojih je na podnožju 

 našao bjelkastu membranu, drži Miklu eh o-Macl ay. da su postali iz tih 

 gemula. Na pojedinim predmetima u moru nalazio je taj pisac bjelkaste kuglice, 

 koje je držao gemulama. Poslije je samo u akvariju motrio na guanhi otkidanje 

 tjelešaca, pa je odatle zaključivao, da su i one bjelkaste kuglice u slobodnom 

 moru ista takva tjelešca. U toj je okolnosti po mojem mišljenju glavni razlog 

 cijelom nesporazumku, koji je poslije nastao u tome pitanju. 



Jedan dio opisa slaže se potpuno s našim nalazom na istoj Clathrini» Na 

 askonima (očito kormu, jer veli Guancha-Gruppe) javljaju se otekline, koje se 

 poslije 5 sati otkidaju. Bit će to samo pogrješka u motrenju; neki dio krivnje 

 ide svakako i nedostatne predodžbe piščeve o histološkoj građi askona, kad se 

 opisuje tjelešce kao da je opkoljeno tankom vanjskom stijenkom, što ima da 

 odgovara očito pinakodermu, a nutarnjost da ispunjava stanična tvar sa skeletnim 

 iglicama, koje bi imale potjecati od materinjeg tijela. Ako se ne prirode rezovi, 

 pa ako se uopće uikakva preparacija ne provede, može se lake dogoditi, da se 

 hoanoderm, jer je neproziran, premda čini samo jedan sloj, drži solidnom masom 

 stanica; za iglice se lako može držati, da su uklopljene u tu staničnu masu. 

 osobito zato, jer su nesređene. Sigurno je čisto zaključivanje po analogiji prema 

 gemulama Spongille, kad M i kl u eh o-Macl ay dalje navodi, da se vanjska 

 stijena pretvara u ovojak gemule. a stanična masa da postaje sadržina gemule. 

 Treba imati na umu, da taj pisac nije znao za c°lularnu građu pinakodermnosr 

 epitela poradi nepotpunosti metoda te prema tadašnjem općenom mišljenju; cijeli 

 je piuakoderm držao kutikulom. 



Da tom tumačenju svoga nalaza poda više vjerojatnosti, pripovijeda dalje 

 Miklu eh o-Maclay. da je u slobodnoj prirodi nalazio olinata, kojima su na 

 nožnoj ploči visjele krpice sa skeletnim iglicama. Poredba tih kožica s ovojem 

 „gemule" bez strukture, pokazala je identitet obadviju tvorevina. Miklu- 

 cho-Maclay je faktično mogao naći takve kožice, prionute uz nožnu ploču 

 askona, i to kožice hitinozuog karaktera, no te nemaju nikakve sveze s gemu- 

 lacijom. a izlučene su pinakodermnini epiteloin nožne ploče, kako ćemo poslije 



