— 4^ 



Juti. To identificiranje sumo je nastavak pogrješke, kad je Miklucbo-Maclay 

 uzeo. da je tjelešce obloženo kutikularnim ovojem kao kakvom kapsulom, a kad 

 tamo to je bio samo pinakodennni epitel. 



Haeckel nije ni u jednom slučaju u kalcispongija našao gemula niti štogod 

 njima slična, pa je silom svoga autoriteta najenergičnije pobijao navode Miklu- 

 cho-Maclaya pripisujući mu. da se dao potpuno zavarati. Na nevolju donio mu je 

 isti nekoliko tobožnjih gemula (sabranih očito u slobodnoj prirodi, a ne odbijenih 

 na očigled u akvariju). Haeckel je konstatirao, da su to ciste, čvrste 2 — 3 mm 

 velike smeđe kapsule, pune smeđe prašinaste tvari. Niti stanice niti skeletne 

 iglice nijesu se u njima našle. Haeckel je odatle zaključivao, da su to biljne 

 tvorevine, pa da nemaju nikakva posla sa spužvama. Uzato je Haeckel naveo 

 neke druge pogrješke, što ih je počinio Miklucho-Maclay, te koje čine. da 

 se njegovi navodi imaju držati nepouzdanima. To je bilo i više nego dosta, da 

 se izgubi svako pouzdanje u navod Miklucho-Maclaye v. 



Međutim ima Haeckel u svojoj oštrini sigurno krivo. Jezgra 

 je MikIucho-Maclayeva navoda istinita. Za mene nema sumnje, da je 

 on doista prvi motrio stvaranje spargula. Pogriješio je, kad je držao 

 pinakoderm ovojem, kao i onda, kad je držao, da je to rasplodno tijelo solidno, 

 a još više, kad je identificirao spargule sa cistama, što ih je nalazio u slobodnom 

 moru. Takvih cista ima doista u obalnom području mora veoma mnogo, a pri- 

 padaju najraznoličnijim organizmima; sjećam ovdje samo na podociste skifopolipa. 

 M i kl ucho-Maclay sigurno je predao Haeckel u takve ciste na istraživanje. 

 a ne spargule. Posljedica toga je bila, da se navod Mi kl u cho-Macl ay e v 

 uvijek samo s najvećom rezervom kratko spominjao, ili se pak uopće prešućivao 

 Korschelt-Heider, 72, IV.). 



Još u Min eh ina (116. strana 64.) nalazim jedan navod, koje se tiče toga 

 predmeta. Za Clathrinu spominje Minchin. da u posve kontrahiranom stanju, 

 kad je hoanocel ispunjen zaobljenim hoanocitama, dolazi do odebljanja vršaka, 

 koji se otkidaju kao solidna rasplodna tjelešca, a ova se poslije plutanja pri- 

 hvate dna. proširuju obliterirani hoanocel i uspostavljaju olint. Iz kratkog opisa 

 jedva se može zaključiti definitivni sud, ali je sva prilika, da se tu radi o 

 nathrini. koja se nalazi pod neprijatnim životnim prilikama, u depresionom 

 stanju. Odatle bi se opet moglo lako zaključiti, da je taj proces u svezi s invo- 

 lucijom ili redukcijom. Na to upućuje potpuno kontrahirano dotično solidno 

 stanje hoanoderma, a još više i ta okolnost, da se već postojali cjevasti dio otkida. 

 Minchinova tjelešca nijesu u pravom smislu riječi nove tvorevine ili lokalne 

 izrasline, što je za prave spargule karakteristično, nego više odgovaraju frustulama 

 (propagule po Billardu, 6, a I ako se i ne mogu s njima posve identificirati. 



3. Histološka građa askona. 

 A. Uvodna razmatranja. 



Već s jednostavnim obzirom na sistematsku stranu pitanja nužno je kod 

 spužvi, osobito pak kod najnižih, proučiti izbližega i mikroskopsku anatomiju te 

 histologiju objekata za istraživanje. U prvome dijelu rasprave mogli smo se 

 uvjeriti o slaboj uporabljivosti krupno-morfoloških karaktera za sistematske svrhe. 

 jer tu vlada neobično velika raznoličnost i nepostojanost u morfogeniji. Obično 

 se u toj neprilici uzelo utočište u malom, gotovo najmanjem području histolo- 

 gije, koje se tiče skeletnih iglica. Vrhunac je u tome pogledu za kalcispongije 

 postignut u postupku Haeckelovu (46), koji je za svaku od njegove tri poro- 

 dice (Ascones, Leucones, Sycones) sve rodove i vrste razredio samo na 

 temelju oblika i kombinacija skeletnih iglica. Postavljena je za praksu determi- 

 nacije veoma zgodna shema, slična matematskoj formuli. Neprilika je bila, što 

 se u prirodi nađeni askoni nijesu dali lako vrstati u pripravljene i točno omeđene 

 okvire. Određena vrsta jednog roda posudila si je kojom prilikom i iglice, koje 

 bi smjele dolaziti samo u drugom rodu! Haeckel se kušao iz te neprilike 

 i/viu'i tako. da je pored tipične vrste postavljao cijele nizove odlika, a te je 



