49 



svrstao opet u tri kategorije (vrsne odlike ili specifični varijeteti [begiirneride 

 Arten], vezivne odlike ili koneksivni varijeteti [verbindende Arteu], te prelazne 

 odlike ili transitorni varijeteti [tlbergangsarten]). Takav umietni sistem nije 

 mogao izdržati kritike (Polčjaeff. 123, Vosmaer, 163. v. Lendenfeld, 78, 

 Bidder, 6, Minchin, 116). 



Već sa sistematskog stajališta nužno je dakle podrobnije histološko istra- 

 živanje. K tome dolazi, da je naše znanje o histološkim prilikama askona dosta 

 nepotpuno, jer se većina pisaca, koji su te objekte dobili u ruke. zadovoljavala 

 određenjem vrste, obazirući se ponajviše samo na oblik u cijelome i na prilike 

 skeletnih iglica. Istražujući s velikim interesom histološke prilike objekta za 

 istraživanje, imao sam uvijek pred očima i fiziološki moment, kolikogod je bilo 

 moguće. Askoni stoje u histološkom pogledu svakako iza hidroida. pa i onih 

 najjednostavnije građenih. Pored izvjesnih dodirnih točaka s histologijom živo- 

 tinjskih organizama, koji stoje askonima najbliže Cnidaria, nalazimo i 

 znatnih razlika, koje doista pored činjenica razvojne povijesti opravdavaju pot- 

 puno odjeljivanje spužava od Cnidaria. a po tome od Metazoa uopće. To 

 posljednje vrijedilo bi samo onda, ako stojimo na stajalištu, koje je općeno 

 rašireno, da sva Metazoa (bez spužava) čine jedinstvo i u genetskom pogledu, 

 t. j. da su sva monofilogenetski postala iz zajedničkog praoblika (ga'strea). 

 Međutim nam se čini. da je to apstrakcijom i shematizaeijom postignuto genetsku 

 jedinstvo (opstojnost samo jedne izlazne linije iz hrpe jednostaničnjaka) više 

 nego nesigurno. Ne htijući sada tom prilikom dalje dirati u pojedinosti toga 

 pitanja, mogli bi dakle kraj svih razlika između spužava i knidarija staviti i 

 spužve među Metazoa, a da ih u toj vrhovnoj kategoriji ipak odijelimo od 

 svih ostalih hrpa bez obzira na to. čine li sve te ostale hrpe jedinstvo za sebe 

 ili ne čine. Ostaje zato netaknuto stajalište, koje je u početku rasprave istaknuto. 

 po kojem se imaju tjelesni slojevi spužve imenovati posebnim izrazima. 



Ako za čas uzmemo u obzir oskularni i nožni dio olinta, vidimo, da je 

 stijena šupljega askona sastavljena od dva sloja. Izvana oblaže cijev u pravilu 

 posve pljosnat jednoslojni epitel. složen od samih pinakocita; mi ga stoga nazi- 

 vamo pin ako đermom, dok ga pisci obično obilježuju ektodermom ili 

 d e r ni a 1 n i m slojem. Međutim ne čini pinakodermni epitel sam za sebe 

 potpunu jedinicu; on čini sa hladetinastom tvari (mesoglejom. enhimom ispunje- 

 nim pleromom ili skeletogenim slojem), koja se nalazi pod njim te od koje i 

 potječe, dalje sa staničnim i skeletnim elementima, koji su u njoj uklopljeni, a 

 istog su podrijetla kao i epitel, potpunu morfološku, fiziološku i genetsku jedi- 

 nicu (sarkoda ili sincieij starih pisaca). Stanični elementi pleroma, koji se nalaze 

 ispod pinakodermnog epitela. pripadaju njegovu subepitelu, a ne čine mesoderm 

 ili posebni srednji sloj. 



Prema hoanoeelu pokriven je pinakoderm opet jednoslojnim epitelom. 

 hoanodermom ('entoderinom ili gastralnim slojem pisaca), što ga izrađujn posve 

 jednolične, za sve spužve tako karakteristične hoanocite stanice s ovratnikom 

 i bičem ili hranidbene stanice (analogne entodermnim stanicama ostalih metazoa). 

 U našeg oblika, a jamačno i u ostalih homocelnih kalcispongija (zaostale spužve 

 izgleda da to ne vrijedi), dolaze u neposrednom subepiteliju hoauoderma ili poje- 

 dinački raštrkane ili u omanjim skupinama (gnijezdima ili leglima) stanični 

 elementi indiferentnog histološkog karaktera, koji se morfologijski (s obzirom na 

 položaj) mogu pribrajati hoanodermu. U genetskom su pogledu te stanice samo- 

 stalne, no ne čine samostalnoga sloja (slično je u nekih hidroida). Sekundarno, 

 a osobito kod viših spužva, zalaze te stanice i u pinakodermni subepitel u meso- 

 gleju, a predstavljaju indiferentan „kvas", iz kojega mogu postati svi postojeći 

 histološki elementi, a osim toga još i spolni produkti. 



Oštre položajne i morfološko granice između oba temeljna sloja nema. S 

 jedne strane mogu hoanocite uzeti indiferentan karakter i spustiti se u meso- 

 gleju, a s druge strane mogu iz pinakoderma prodrijeti stanice i u većoj množini 

 (porocite kroz mesogleju među hoanocite i između njih do hoanocela. Svi su ti 

 procesi povratni upravo kao što može prolazno biti hoanocel i višeslojan, no u 

 tom slučaju ne djeluju hoanocite kao motorne stanice. Kaošto smo mogli utvrditi 

 za opće oblikovne prilike neobično veliku nepostojanost, tako ćemo isto moći 



PRIRODOSLOVNA ISTRAŽIVANJA KRV. 1 SLAV., SV. 9. i [0. 4 



