— 51 — 



pinakoeita. Nestašica bazalne membrane ima se povrh toga pripisati i drugoj 

 akciji pinakoeita. One izlučuju na svom bazalnom kraju hladetinastu tvar (galertu, 

 mesogleju). Ne može ni biti drugojačiie, nego da to izlučivanje traje u jačem ili 

 slabijem stepenu, ili makar uz prekide neprestano za cijelo vrijeme rasta. S 

 pomoću octene kiseline može se postići (M e t s c h n i k o f f, 108) ocjepljenje 

 pinakocite od galerte, pa mi se čini, da linearne granice između plazme stanice 

 i galerte ne možemo ni očekivati, jer na toj granici, i to na veoma uskoj zoni, 

 kao da je ispremiješana plazma s galertom, 'pa tako nastaje veoma intenzivni 

 kontakt. Pinakoeita može od svoje volje ili pod utjecajem jačega agensa (n. pr. 

 octene kiseline 1 svoj pogranični plazmatski dio sasvim od galerte povući, to j. 

 može se odijeliti. Nijesam opažao, da bi tipična mirujuća pinakoeita pružala u 

 galertu oduže pseudopodične nastavke. Bit će, da pinakoeita upija na cijeloj 

 površini kontakta s galertom rastopljenu hranu. Što se dakle tiče hranidbenog 

 sustava vanjskog epitela, vladat će iste prilike, kao u C n i d a r i a. Nikada 

 nijesam opažao u nutarnjosti pinakoeita štogod, što bi se dalo tumačiti kao 

 izvana uzeto hranidbeno tijelo (plijen). 



Najljepše sam slike pi- 

 nakodermnog epitela do- 

 bio, kad sam režući ih 

 mikrotomom. zahvatio sa- 

 svim po površini tangen- 

 cijalno, slika 14 . Ako 

 je objekt u ispruženom 



i mirujućem stanju, 

 dobivamo veoma karak- 

 terističnu sliku poligo- 

 nalnog taraca (mozaika '. 

 Većinom su pinakocite 

 pentagonalne, a pojedine 

 stranice su nejednako 

 duge i samo otprilike 

 pravilne. Topsent (157) 

 donosi sliku pinakoeita 

 s valovitim konturama, 

 što dolazi od epitela, koji 

 je u akciji. Stanično ti- 

 jelo čini plazma pjenaste 

 strukture. Pojedine su 

 vakuole veoma sitne, zato 

 plazma čini obično uti- 

 sak potpuno hijaline tvari. Na mjestima, gdje se dotiče po više vakuola (na uz- 

 lištima). viđaju se većinom veoma sitna zrnca. U citoplazmi nema nikakvih 

 posebnih diferencijacija, a i pogranične su linije na slici nešto pretjerano pri- 

 kazane; u naravi se još slabije ističu (nestašica cementirajuće tvari). 



Veličina mirujućih pinakoeita u takovu epitelu iznosi poprečno oko 20 \j.; 

 za jednostrane ekspanzije mogu biti znatno dulje ali i uže. Kod toga mogu postati 

 tako pljosne, da nukleus, koji je oko 3 u. debeo, čini na slobodnoj površini 

 stanice izbočinu. To može tako daleko dotjerati, da se na poprečnom prerezu 

 podalje od centruma sa nukleom ni kod jačeg povećavanja ne može sigurno 

 ustanoviti plazmatska prevlaka na površini galerte. Jezgra je manje više kuglasta, 

 a veoma se intenzivno bojadiše, te se nutarnja struktura može zamijetiti, samo 

 ako je bojadisanje dobro diferencirano; inače je nukleus jednoliko crn (hema- 

 toksilin). Hromatičkih zrnaca ima u nuklcu više, obično je jedno zrnce nešto 

 veće (nukleolus). Oblik se, a prividno i veličina jezgre mijenja pod utjecajem 

 tlaka citoplazme. U veoma spljoštenom epitelu jezgre su okrugle i velike. Koji 

 put može jezgra uzeti sasvim valjkast oblik (u cilindrično izvučenoj 1 stanici). 

 Koji put sam dobio sasvim različnu sliku spljoštenog pinakodermnog epitela 

 (slika 15). Galerta je pokrivena kao nekom mrežotinom, što je čine multipo- 

 larne razvučene pinakocite. Stanične se granice ne vide. bit će da nijesu ravno 



Slika 14. Malen dio tangencijalnog reza, kroz-predašnji pinako- 

 derami epitel, koji je sastavljen od samih pljosnih pinakoeita, 

 omeđenih jedva vidljivim granicama; n, nukleus ili jezgra sta- 

 nična. Crtano po rezu, koji je bojadisan hematoksilinom, s po- 

 moću sprave za crtanje. 



