— 56 



i pretvaraju se u isto takvo pinakocite (slika 17. a, b). Tim je procesom olak- 

 šan aktivitet nožnog dijela. 



S obzirom na mehanizam puzanja zanimljivi su uzdužni rezovi, od kojih 

 je jedan prikazan na slici 18. Iz općene se situacije može zaključiti, da se 

 rezani askon gibao na lijevu stranu. Samo lijevi rub nožne ploče pokazuje znak 

 najvećeg aktiviteta, te je izvučen u smjeru napredovanja. Slijedeći je (prema sre- 

 dini) dio tabana gol, dotično pokriven provizorno s novo nadošlim zasada pljosnima 

 pinakocitama. U centrumu tabana adheriraju podebljane pinakocite uz podlogu, 

 no ne čine gust i neprodušiv epitel. Na protivnom rubu nožne ploče ne drže se 

 spljoštene i veoma raširene pinakocite uz podlogu. Samo kod » drži se taban 

 još podloge; to je znak završetka u otkidanju od podloge. 



Iz svega se toga može zaključiti, da akt puzanja nije tako 

 jednostavan proces, nego da je složen iz niza faza. Čitav tijek 

 procesa dao bi se ovako rekonstruirati. Na onoj strani nožne 

 ploče, gdje ima gibanje započeti, a koja je određena smjerom, 

 što ga kani askon uzeti (askon odlučuje jamačno glede smjera 

 po svojoj volji makar i na ponukudošlu izvana) lupe se od pod- 

 loge i pružaju rubne pinakocite naprijed ameboidno, dok na 

 ostaloj površini tabana adheriraju, kako ćemo čuti, s pomoću 

 posebno za tu svrhu izlučene ljepljive tvari. Prihvativši se pod- 

 loge, prilijepe se za nju, a na to slijedi njihovakontrakcij a, koja 

 se prenosi u formi potega putem hladetinaste tvari na nožni 

 dio i time na cijelost. Pod utjecajem toga potega otkidaju se 

 redom do tada adheriraju će pinakocite od podloge, te se u parti- 

 jama premještaju bliže međutim odmaklom rubu. To se gibanje 

 prenosi dalje prema protivnoj periferiji, koja se posljednja po- 

 vlači u smjeru općenog gibanja. Puzanje dakle nije kontinuirano, kao 

 kad infusor ili turbelar najviše uz pomoć trepavica po podlozi sklize. Sličan 

 način gibanja po podlozi veoma je raširen u životi nj stvu, pa nema sumnje 

 (poradi identiteta anatomsko histoloških prilika), da se i hidra i aktinija i skifo- 

 polip istim načinom gibaju (Jennings [60, 1906] drži. da puzanje hidre nije 

 razjašnjeno). Samo u pojedinostima promijenjeno je gibanje u hidre s pomoću 

 tentakula, kad mjesto ruba nožue ploče, koji ne može za znatniji iznos napre- 

 dovati, ispruži hidra tentakul prema podlozi dosta udaljeno od hvatišta nožne 

 ploče, pa prilijepivši ga za podlogu, odlijepi samu nogu i privuče zatim cijelo 

 tijelo jakom općenom kontrakcijom uzdužnih mišićnih vlakanaca i dovuče tako 

 nogu tik do pričvrštenog tentakula. Cim je adhezija tabana uz podlogu postignuta, 

 oslobađa se tentakul, a hidra se na novom staništu ispruži, pa postupak započinje 

 nanovo. Uvijek se kod toga puzanja radi o tome, da pričvršćenje za podlogu 

 bar jednim dijelom ustraje, inače bi i slabija struja vode izvrnula i ponijela 

 životinju, koja bi tako izgubila vlast i upravu (samoopredjeljenje) u gibanju, a 

 tome se očito hoće izbjeći. 



Iza kako smo se upoznali s pojedinostima u načinu puzanja nožne ploče 

 olinta, postat će nam razumljiva i pojava cijepanja ili diobe, koja tako često za- 

 počinje baš na samoj nožnoj ploči. Da dođe do stalnoga gibanja (cijele životinje) 

 u jednom smjeru, nužno je da postoji jedinstvo u postupku tabana. Sve ako i 

 dolazi do diskontinuiteta u epitelu tabana, uvijek se taj nanovo izjednačuje pod 

 utjecajem cijelosti (vrhovne „entelehije" personalne). Pomislimo li, da je ta 

 harmonija narušena, te da tendencija istosmjernosti u gibanju tabana slabi, lako 

 bi poslije prve faze puzanja, kad se jedan dio tabana dalje prihvatio podloge, a 

 inače je nastao samo provizorni rascjep (d'skontinuitet), moglo doći do toga, da 

 ostali dio nožne ploče (tabana) krene drugim (protivnim; smjerom, pa da tako 

 nastane pravi rascjep, kako smo ga već sprijeda opisali. 



Za nas bi bilo veoma zanimljivo, da saznamo pouzdano prilike puzanja u 

 ličinaka spužava, kad zasjedaju na dno Iza metamorfoze ili za pupalnog stanja). 

 Da te ličinke aktivno puzaju, to su opažali, kako smo utvrdili, Metschnikoff 

 (108) i Maas direktno u živome za oblik Sycandra dotično Esperia lorenzi 

 (Maas, 87) a indirektno se isto može zaključiti za sve oblike spužava, u kojih 

 je samo razvojna povijest proučavana, već po obliku i vladanju adhezivne ploče 



