70 



u galertu. Ako rez vodimo potpuno okomito na stijenu askonske cijevi, pa režemo 

 hoanoeite paralelno s njihovom dužinskom osju, zaista ćemo lako dobiti sliku 

 stanica, koje su jednostavno utaknute u galerti. Drugačije su slike, ako režemo 

 nešto koso ili posve tangencijalno. Prije svega ćemo vidjeti, kako galerta prema 

 bazi hoanoderma postaje žitkija, te pokazuje manje više pjenastu strukturu 

 ''slika 28.). Baza hoanocita kao da postepeno prelazi u pjenavu galertu ili kao 

 da je s njom srasla. te pušta fine plazmatske nastavke, koji se tako polagano 

 gube, da im se ne može opažati kraj. Hoanoeite su dakle ukorjenjene u galerti. 

 pa podržavaju intimnu svezu, uvijek spremne da je razriješe, ako nastane po- 

 treba. Kako ti plazmatski nastavci ne idu samo okomito u galertu, nego i koso. 

 dolazi do anastomoza sa nastavcima susjednih hoanocita. i tako se stvara živ 

 kontakt među hoanocitama, što se osobito lijepo vidi na sasvim tangencijalnim 

 rezovima (slika 27. h). 



Haeckel (46) crta uvijek hoanoeite s glatkim i zaobljenim bazalniin krajem- 

 a Vosmaer (163) se uopće ne dotiče pitanja, kako su hoanoeite pričvrštenc u 

 galerti; v. Lendenfeld (81) čini se, da je prvi opisao plazmatske nastavke 

 na bazi hoanocita i to većinom kao sveze među pojedinim stanicama, dok je u 

 oblika Sycandra rapkanus motrio i centrifugalne nastavke u galerti. Kasniji is- 

 traživači (Dendy. 27, pa Vosmaer i Pekelharing, 165) niječu eksistenciju 

 takvih nastavaka, jedino Soli as potvrđuje opstojnost centrifugalnih nastavaka. 

 no stvar još uvijek ne nalazi vjere među spongiolozima Delagc. 24. strana 51.) 

 Minchin (116) istražujući oblik Claihrina coriacea nije mogao vidjeti plazmatske 

 sveze, ali drži, da ih ipak ima, dok u skupnoj obradbi histologije spužava prelazi 

 mučke preko tog pitanja. Schneider (134) naglašava, da su hoanoeite (osim 

 u Hexactinellida) na bazi oštro i glatko konturirane. Razlog ovoj razrož- 

 nosti istraživača držim da leži u velikoj promjenljivosti tih spužvinih stanica, a 

 neku krivnju imaju i različne metode istraživanja. Kod prepariranja u živome 

 (izolacija) pokazuju hoanoeite tendenciju, da se zaoble (Haeckel 46), u čita- 

 vome se pak ovakvi fini nastavci i ne mogu vidjeti. Kod rezova pak u veliki ■ 

 /.avisi slika o sredstvu za fiksiranje i o stanju spužve, u kojem je fiksaciono 

 sredstvo umrtvilo stanice. Našim slikama možemo pokloniti potpunu vjeru, jer 

 nalazimo uzdržane veoma duge i fine plazmatske nastavke atipičnih hoanocita. 

 Sto dokazuje veoma naglo i temeljito fiksiranje. 



Češće sam motrio na rezovima hoanoeite u kariokinetskoj diobi. Stanica 

 se zaobli, uvuče sve plazmatske nastavke na bazalnom kraju, kao i ovratnik i 

 bič na slobodnom kraju. Čini se. kao da se hoanocita, spremajući se na diobu. 



rješava svake uže sveze s ostalim 

 stanicama. Nukleus, koji je do 

 tada ležao bazalno. približi se 

 slobodnom kraju. Citoplazma je 

 4fr> Tfi nešto više zgusnuta, ali se vakuo 



larna struktura ne gubi posve 

 (slika 28.). Tik uz površinu slo- 

 bodnoga kraja stvara se dugu- 

 ljasto vretence u smjeru okomitom 

 na dužinsku os stanice, koja se u 

 istom smjeru produžuje. I T vri' 

 tencu se razabiraju zrakasto niti. 

 koje prema obadvjema polovima 

 konvergiraju prema veoma sitnim 

 centrosomama (te se boljo vide 

 za zrelenja jajne stanice I. Po 

 R o b e r t s o n-M i n c h i n u | 1 28 1 

 nastaju obje centrosome diobom 

 bazalnog tjelešca bičeva. Hro 

 matinska vrvca raspada se u sitne 

 malo ne kuglaste hromosome. 

 ko desetak Kariokineza teče uopće sasvim tipično. 



Hi ka -Jh. Din uzdužnoga reza k ./. stijenu askona. 

 • i, hoanocita u kariokinrtsknj diobi: (7 

 boanoderm; /. indiferentne stanice; m. mesogleja; », 

 pinakocita; pa, pseudopodijski nastavci hoanocita; », 

 mjesta otopljenih skeletnih iglica; $t, skeletogena pi- 

 nakocita u takvom mjestu otopljene iglice. Crtano po 

 preparata, bojadinanom bematoksilinom uz pomoć sprave 

 a crtanje. 



kojih 



biti 



