80 - 



dragima, biti pravilom; U našeg oblika događa He fco sigurno samo izuzetno, te 

 je stim sanm manifestirana postojeća, no ne razvijena tendencija za stvaranje 

 auksocita, dok u pravilu svaka indiferentna stanica zna zadržavati uvelike svoju 

 samostalnost — opet znak slabije provedene jedinstvene organizacije, što je su- 

 sr. im nm na svakom koraku u našeg askona. 



Rastuće jaje pokazuje već zarana tendenciju za napredovanje prema hoano- 

 celu (slike 32. i 33.) u protivštini prema prilikama u beterocelnih kalcispon- 

 gija, gdje se jaja razvijaju posve uklopljena u galertu. sve do kraja embrio- 

 nalnog razvoja. Ovdje su mjesne prilike nezgodne za to. Kako su hoanocite slabo 

 međusobno vezane, popuštaju one odmah tlaku rastućeg jajeta, te se razilaze, pa 

 tako dolazi jajna stanica doskora u doticaj s vodom hoanocela, dakle s vanjskim 

 svijetom, što olakšava oplodnju. Za neke druge askone prikazuju različni pisci 

 (Haeckel, 46, za Clathrina cerebrum, Vosmaer, 163, za Leueosolenia, Breit- 

 f u li, 12, za Ascatidra hermesi. i t. d.), kako jajnu stanicu do kraja perioda rasta 

 prekriva hoanoderm. U to vrijeme, kad se jaje izboćj slobodno u hoanocel, mo- 

 žemo vidjeti, kako se jednim plazmatskim nastavkom drži galerte (slika 33. r/). 

 sigurno u svrhu dobave hrane. Kad jaje doraste, otkida se posve od galerte, i 

 lebdi u vodi hoanocela. Tako slobodno lebdeći sazrijeva jaje. 



Ja sam na rezovima našao samo jedno jaje za vrijeme procesa zrelenja. 

 Sva je prilika, da se radi o izbacivanju prvog polnog tjelešca, jer se drugo i ne 

 vidi. Nukleus dospijeva posve na površinu voluminoznoga jajeta; stvara se tipično 

 vretence (slika 33. e) s malim brojem kuglastih hromosoma. Obje se centro- 

 some (dotično centriole) jasno vide u svijetlom polju, ali iz njih ne izlaze zrake, 

 kao što toga nije bilo ni u hoanocita za kariokineze. Odbacivanje polnih tjele- 

 šaca vidio je kod spužava prvi Nassonow (121) ali samo toliko, koliko se 

 može vidjeti izvana - u Clione zbiva se i zrelcnje jajeta već posve izvan tijela 

 matere. Odbacivanje je polnih tjelešaca motrio tek nedavno Maas (94) u Sycon-&. 

 Fiedler (37) ima svakako krivo, kad drži, da odbacivanje polnih tjelešaca biva 

 putem direktne diobe. Jaje je u našeg oblika uvijek golo ; ono ne stvara ni samo 

 membrane, a ni druge stanice ne čine oko njega ovoja. 



c. Spermatogeneza. 



Premda je spermijske stanice u spužve motrio prvi Lieberkuhn (82. 

 citirano po Haeckel u, 46. I., strana 144.) već godine 1856. u Spongille. ipak 

 je naše znanje glede tančina o njihovu razvoju dosta slabo i nepotpuno. Poslije 

 Haeckela i F. E. Schulzea pridonijeli su nešto Polćjaeff (124), Fiedler 

 (37) i Vosmaer (163). a u novije doba Weltner (168) i Gorich (42); u 

 jednu se ruku navodi razilaze, a u drugu se ruku tiču viših spužava, samo se 

 posve kratka bilješka Vosmaerova tiče oblika Leueosolenia. Nešto je tome 

 bez sumnje kriva i veća rijetkost primjeraka s muškim spolnim stanicama, a bit 

 će, da se one mnogo brže razvijaju, pa je mauja vjerojatnost, da će se naići na 

 spužve, koje produciraju baš spermatozoe. 



.ledini je Haeckel tvrdio, da zoospermije isto tako kao i jajne stanice 

 nastaju direktno iz hoanocita. Kolikogod je to velika pogrješka, ipak se može 

 dostatno ispričati, što u askonima, koje je Haeckel najviše istraživao, dolazi 

 razmjerno često do toga, da gola jaja stoje prividno u hoanodermu. kao da su 

 nastala povećavanjem pojedinih hoanocita. Shvaćanje, do kojega je došao Haeckel 

 na taj način u askona, prenio je jednostavno i na heterocelno kaleispongije, 

 premda su ga prvobitna opažanja upućivala na subepitelijalno podrijetlo spolnih 

 prastanica Glede muških spolnih stanica odlučio se Haeckel začudo još lakše 

 za entođermno njihovo podrijetlo. Krivnja je opet u tome, što svoja opažanja 

 temelji poglavito na opažanjima homocelnih kalcispongija, gdje skupine sperma- 

 tocita dospijevaju zbilja među homocite. a i njihovo nastajalište stoji tik pod 

 hoanocitama. tako da se može veoma lako zamijeniti sa samim boanoepitelom; 

 zato mi i velimo, da se indiferentne stanice nalaze u hoanodermu, ali je uaše 

 mišljenje posve različno od Haeckelova. Indiferentne stanice, iz kojih postaju 

 spolne stanice, pripadaju samo položajno hoanodermu. nemaju genetsko sveze, te 



