82 



da ua rezovima motrim sve razvojne stadije redom, kako bi mogao konstruirati 

 čitav razvojni proces, ali se na onu. Sto nije opažano, može zaključiti priličnom 

 vjerojatnošću, pa je stvar budućih istraživanja, da potvrde ili korigiraju naše 

 navode. 



[zlazište spermatogeneze čini indiferentna stanica, kuja se dijeli u ne baš 

 veliku hrpicu malih stanica, što leže ispod boanocita. Nijesam opažao, da bi 

 odmah u početku uza te male stanice, očito spermatocite, ležala kakva poveća 

 slanica; zato je vjerojatnije, da spermatocitama pristupa naknadno jedna indife 

 rentna stanica, koja naliči uvelike 



nakrcavajući u se hranidbena zrnca, 

 kan u rastućeg jajeta. Spermatocite 



c 



i 



min '', ' f 





■ \ 



i 



■i >'&! 



■ 





011 







mladoj jajnoj stanici. Ona se silno povećava 

 a njezin nukleus dobiva nijehurast izgled, bas 

 stupaju u kontakt s tom pomoćnom stanicom 

 (auksocitom) ostajući uvijek 

 na površini. Auksocita ili 

 spermatoforna stanica na- 

 preduje doskora, dorastavši 

 kn iz red hoanocita. a sper- 

 matocite, koje se međutim 

 pretvaraju u spermatozoa, 

 drže se obično jednog kraja 

 plazeće stanice (stražnjeg 

 kraja, gdje je trenje naj- 

 manje). Čitava skupina do- 

 spijeva doskora u hoanocel 

 i tu vidimo čudnu sliku : 

 jajetu nalična kuglasta sta- 

 nica flotira, a s njezina ruba 

 visi čuperak posve nagusto 

 poredanih bičeva. Samo su 

 glavice spermatozoona (slika 

 34.) utaknute u plazmu auk- 

 socite, vratni dijelovi već 

 strše, a pogotovu dugi re- 

 povi ili bičevi vise sasvim 

 slobodno. 



Međutim se na auksociti opažaju tragovi nazadnog razvoja (slika 34. a — c). 

 Nukleus degenerira, postaje još više nijehurast. hromatin se krnji i propada u 

 plazmi; sama plazma postaje krupno vakuolasta. autom se stanju (slika 33. c) 

 čini, pa su Bpermatozooni dozreli, te da rješavaju svezu s auksocitom, držeći se još 

 neko vrijeme a zajednici. Jedna slika (33.c) upućuje na to, da se po dvije 



auksocite, jamači aknadno u hoanocelu, mogu sljubiti ; manje je vjerojatno, da 



se prvobitno jedinstvena auksocita podijelila u dvoje. Kad bi se potonji slučaj 

 konstatirao, bilo bi to zanimljivo, jer auksocite imaju toliko (bar vanjske) sličnosti 

 s jajnoin stanicom. 



I z dva otprije poznata tipa stvaranja spermatozoona, od kojih je prvi spojen 

 sa stvaranjem iako zvane spermatociste, što se muže i u mm gih drugih životinjskih 

 lupa naći K o t sch el t-He i <l e r, 72. < (pći dio), osobito u insekata, a drugi 

 s opkoljivanjem spermatocita sa strane parenhimalnih stanica (stvaranje Polikula), 

 dolazi eto treći tip s jednom specijalnom auksocitom. Na prvi pogled izgleda, 

 ka., da se radi o spermatogenezi, poznatoj za mnoge crve (T ur b ellaria, 

 A n u e I i d a . gdje imamo tako zvani citofor ili blastofor. 1 tu se spermatocite 

 drže glavicama zajedničke plazmatske mase. Takov citofor oblika Glitellio are- 

 uarim i.lensen. 61, citirano po K o r s c h e 1 1 - H e i d e r u, 72) nalikuje van- 

 redno na prilike n našeg askona. No u pravilu sama citoforna plazmatska masa 

 ne odgovara stanici, nego nastaje stapanjem plazmatskih dijelova, samih sperma- 

 togonija te prema tome predstavlja zajedničku hranidbenu masu, koja je živa te 

 koja raste i povećava se a kasnije se sasvim odjeljuje od spermatocita. U spo- 

 menutog anelidnog oblika (Clitellio arenarim) postaje po Jensonn citofor opet 

 na drugi način. Središnje stanice spermatogonijske nakupine f„spermatogema" ) 



^ 1 i k a iii. Zadnji akt spermatogeneze. I hoanocelu slo- 

 bodno flotirajudi citofori (sptj ili stanico nemilice s nizo- 

 vima sazrijevajući]: spermatocita fspjj n, nukleus citoforne 

 stanice. Sve crtano po uzdužnim rezovima, bojadisaninia 

 hematoksilinom, a uz pomoć sprave za crtanje. 



