— 84 - 



jer osim ito pored takvog načina sabiranja materijala i nije moguće doći do 

 slobodnih embriona (za ta se svrhu moraju živi askoni držati u akvariju), ni jesam 

 ni za prvi (intraaskularni) odsjek razvojne povijesti naišao na sva nužna stadija 

 i prelaze. Sasvim mi manjkaju stadiji brazdenja i pretvaranja blastomera u 

 blastodermne bičaste Btanice. Taj prvi odsjek razvija istražili su baš na našem 

 objektu Metsehnikoff i poslije Minchin, pa nije tolika šteta po stvar. 

 Odlučne promjene, o kojima postoji potpuno protivurječje prijašnjih istraži- 

 vača, događaju se za prijelaza od stanja „blastula" k paronhimuli. a baš sam te 

 našao u dostatnom broju zgodno rezane i hojadisane. tako da sam mogao s naj- 

 većom jasnoćom uočiti sve važne promjene, kako to svjedoče priložene slike. 

 Pored stadija metamorfoze, što ih je jedino Minchin proučio, a mi bi ga i te 

 kako željeli ponoviti, baš je stadij diferenciranja jednolikog blastodermnog epitela 

 najviše znatan ne samo po opisnu ili komparativnu embriologiju, nego i po teo- 

 retsku shvaćanje s obzirom na filogeniju askona i spužava uopće. 



Razvojna povijest od stanja zrelog jajeta do parenhimule odigrava se u 

 hoanoeelu bez ikakve neposredne sveze s materinjim tijelom. U drugih askona 

 čini se, da ima uredaba za posebnu zaštitu embriona, koji se razvija I pretinci 

 ili kompartimentil ; u našeg oblika oijesmo toga mogli naći. Valjalo bi ispitati. 



kako je udešeno. da jaje ili embrioi bude prije vremena izbačen strujom 



kroz oskularni otvor (je li je taj u to vrijeme zatvoren'/', dok još nema bičastoga 

 epitela. koji mu tek omogućuje plutanje i priključenje planktonu. 



Našao sam. da je rezultat brazdenja ovalna oko 015 mm duga i prosječno 

 0"05 m široka mjehurasta larva. Prostranu centralnu šupljinu, koja je ispunjena 

 samo veoma žitkom hijalinom tvari bez ikakovih formiranih ili čak staničnih 

 elemenata, opkoljuje jedan jedini red na gusto poredanih, oko 0020 mm dugih, 

 jedva 01)02 mm debelih stanica. < »sini tih uskih epitelijaJnih, bičastib stanica, 

 koje ćemo još podrobnije opisati, nema ni u samom epitelu ui u subepitelu ili na 

 kojem bilo polu u većine Učinaka nikakvih drugih stanica. Blastomere se dakle 

 sve umeću u te karakteristični' blastodermne, ili kako ih još rado zovu cilindrične 

 bičaste stanice („zvlindrische Geifielzellen" njemačkih pisaca -- „columnar fla- 

 gellated eells". „cellules flagellćes"). 



Naravno, da takva larva toliko odgovara blastuli drugih životinja, da ne 

 pada teško i nju zvati blastulom. Hoćemo li biti dosljedni, pa uzeti u obzir sve 

 komparativno anatomske prilike spužava, a osobito dalju sudbinu spužvine bla- 

 stule. liit će bolje, da napustimo naziv blastula. pa da rade upotrcbimo naziv 

 3 p o n gob lastula ili kraće spongula, tako da možemo pod tim nazivljem 

 razumijevati i odgovarajuća stanja drugih spužava, koja se (već kod najbližih 

 srodnika našega oblika I na prvi pogled znatno razlikuju od naše blastule, a po- 

 znate su pod imenom amfiblastule. Jedinstveno je nazivlje potrebno stim više. 

 što ima ne samo medu različnim oblicima spužava svih prijelaza od tipične blastule 

 na amfiblastule. nego Sto je utvrđeno, kako ćemo pokazati, da i u jedne te iste 

 .vrste- može nastati kao rezultat brazdenja jedamput čista blastula, drugiput 

 takva s karakterom amfiblastule, već prema tomu. da li nastupaju prije ili kasnije 

 nediferencirane larvalne stanice. U svakom slučaju imamo posao sa spongulom, 

 koja doskora prelazi u stanje parenhimule. I' viših spužava prelazi larva često u 

 razvoju preko stanja spongule sa centralnom šupljinom spongula I. ili blastosfera 

 po Ueideru, celoblastula po Korschelt-Heideru) i postizava direktno 

 stanje parenhimule (spongula II. i. 



A. Histologija bičastoga epitela spongule. 



Histologija bj godermnog epitela kako ćemo ga odsada zvati — veoma 



je zanimljiva i dokazuje, da spongodevmne stanice nipošto ne odgovaraju indi- 

 ferentnim ili embrionalnim Btanicama. Takvih u naše spongule uopće nema. pa 

 je tako kontinuitet kliene plazme bar na kratko vrijeme prekinut. Sasvim je 

 razumljivo, da to ne držimo primarnim karakterom, pa da prema tome za nas 

 jpongula našega oblika i nije najprimitivnija moguća larva u spužava, premda 

 Bflm odrastao oblik pripada svakako najprimitivnijem tipu. To nije nipošto pa- 



