85' - 



S 1 i k 



radoksno. Iz toga još uvijek ne slijedi, da je amfiblastula, u koje se satno dio 

 blastomera prometnuo u cilindrične bičaste stanice, švakakc primitivniji tip 

 spongule, jer je najprije mogla i amfiblastula biti sastavljena od samih bičastih 

 stanica, a tek je sekundarno (kao što biva u ontogeniji naše spongule) dedife- 

 renciranje jednog dijela bičastih ataniea uvijek više uranilo i napokon uopće 

 njihova diferencijacija otpala sve u svezi sa zakašnjenim oslobođenjem spongule. 

 a to opet dolazi u svezi s razvojem ličinke u podebljanoj galerti, dakle u zatvo- 

 renom i zaštićenom prostoru. 



Pojedina bičasta stanica 

 ( na rezovima su stanice ve- 

 ćinom bez bičeva, jer su oni 

 djelovanjem reagencija uni- 

 šteni), prilično je jasno ome- 

 đena, premda su one taku 

 stisnute, da i onako sitni nukleji 

 nemaju dosta mjesta u jednoj 

 liniji, nego se stavljaju jedni 

 niže, drugi više od glavne vi- 

 sine. Ima Učinaka u viših spu- 

 žava, u kojima su bičaste sta- 

 nice još uže i duže, te izgledaju 

 poput samih cilija i'M a a s za 

 oblik Axinella). Uslijed po- 

 bočnog međusobnog tlaka dobi- 

 vaju bičaste stanice prizmatski 

 oblik, te se na poprečnom rezu 

 vide peterostrane (slika 35.). 

 Uzduž svake stanice možemo 

 razlikovati četiri zone. 



Na slobodnoj površini na- 

 lazimo jedva 2 \j. debelu zonu 

 gotovo hijaline plazme galer- 

 tasta karaktera. Ta se plazma 

 slabo ili nikako ne bojadiše. 

 no sredinom prolazi kan malen 

 stožac fino-zrnate plazme, kuja 

 se tamno bojadiše. Svaki stožac 

 dopire s vrškom do slobodne 



površine, gdje se jamačno nastavlja u bič, a prema 

 baze svih stožaca sastavljaju i čine na rezu taninu 

 /.onu stanice od slijedeće i si i ka. 35.). 



Dalja je zona nešto šira (5 — <S a), te siže do nukleusa. U toj je zoni 

 plazma krupnijega zrna i tamnije bojadisana, kao ona u stošca prve zone. Sre- 

 dinom, i to uzduž, prolazi tom zonom nitasta os. koja se bazalno drži jezgre, a 

 ilistalno se nastavlja po svoj prilici u bič (slika 35. i 36.); na poprečnim se 

 rezovima vidi kao tamnija točka (slika 35. ''). Slijedeću zonu zauzima nukleus, 

 koji leži jedno 7 — 10 ;;. ispod površine; on zauzima čitavu debljinu stanice, te je 

 oko 4 <>■ dugačak. Hromatske tvari imade mnogo, zato se hematoksilinom radu 

 bojadiše pnsve crno. Oblika je dugoljasta, ali se prema vanjskoj površini ne 

 zašiljuje. te se produljuje direktno u nit. koja vodi do biča. kako prikazuje 

 M i n eh i u za naš oblik Ako se boja iz rezova jako izvuče, vidi se odebela kon- 

 tura jezgre i oveliki nukleolus. Izgleda, da jezgre u veličini dosta variiraju. pa 

 je moguće, da se time očituje njihova nejednaka kasnija sudbina. Na mjestu, 

 gdje se centralna nit nadovezuje na nukleus, nijesam na mojim preparatima 

 mogao naći zrnca (bazalno zrnce ili blefaroplast.) 



Nutarnja je zona najšira, pa zaprema cijelu polovinu svake stanice (oko 10 \>. 

 široka). Plazma je hijalina. te se slabo bojadiše, a u vakuolama plazme uklopljena 

 zrnca sitnija su i krupnija, sve do širine same stanice, te su nanizana od jezgre 



001 



Dijelovi različnih rezova kroz mladu spongulu, 

 kuja lebdi u hoauocelu matere, a, stražnji pol spongule u 

 medijalnoin longitudinalnom rezu. b—e, bičaste stanice spon- 

 gule tangencijalno (s obzirom na cijelu spongulu) narezane 

 u različnim visinama i to kroz prve tri zone. /'. medijalni 

 longitudinalni rez kroz mladu spongulu s nastupom prve 

 velike, nutarnje stanice na strani. {/. posve mali dio istoga 

 reza S tom prvom nutarnjom stanicom, n. nutarnja ili 

 indiferentna stanica velikoga tipa (arheocita) ; bc, spongu- 

 locel („blastocel") ; ce, bičaste stanice ; r. žumanjasta zrnca 

 u liic'-astim stanicama. Sve ritano po rezovima, bojadisanima 

 hematoksilinom. a uz pomoć sprave za crtanje. 



dolje se rasi ruje tako. da se 

 liniju, koja dijeli najgornju 



