89 



%M. 





• 



I. 





stanici- (protoarhcocite) u našega oblika uopće iz bičastih stanica, nu zato on 

 ilustrira na prilično shematski izvedenim slikama 1 116. strana 70.. slika 1. a r] 

 „four stages in the modification and imigration of a ciliated eell into the inner 

 mass". t. j. indiferentne stanice, iz kojih za općene metamorfoze postaju pinako- 

 derme stanice. Zašiljeni i končićem za bazu biča spojeni nukleus spušta se i kao 

 da povlači svoj bič u stanično tijelo. Dok končića nestaje, nukleus se zaokruži, 

 te dobiva tipičnu strukturu nukleja pinakooite. U isto se vrijeme i đistalni 

 dio staničnog tijela suzuje. i kan da se spušta prema bazi. koja deblja, te se 

 izboči prema sponguloeelu ; međutim se gubi i kontakt sa slobodnom površinom. 

 a kuglasta stanica sa sitnim zrncima, kakva su bila i u bičaste stanice, klizne 

 ispod epitela. 



Prema mojim opažanjima događaju se osim promjene položaja za vrijeme 

 pretvorbe bičaste stanice u protoarheocitu ili zrnatu stanicu tri bitne promjene. 

 Prvo: distalna polovina bičaste stanice, koja pokazuje tako karakteristične di- 

 ferencijacije, posve se dediferencira (pisci začudo izbjegavaju taj izraz, premda 

 baš on najbolje karakterizira samu pojavu). Bič. vanjska zona s čunjićem. kon- 

 časta os druge zone s fino zrnatom plazmom, sve se to stali i utopi u jednoliku 

 indiferentnu plazmu, kao da je sama stanica sve to požderala (fagoeitirala ). 

 Drugo: nukleus postaje velik, okru- 

 gao. mjehurast, a uz više manjih hro- 

 matičkih zrnaca javlja se veliki im- 

 kleolus (slike 35. i 36.) tako. da sada 

 pokazuje nukleus upravo napadnu 

 sličnost s nukleom mladoga jajeta. 

 Treće: stanično tijelo mijenja svoju 

 strukturu. Plazma postaje pjenasta, u 

 stijenama i u uzlovima očiju ili mje- 

 hurića nastupaju sitna zrnca, koja se 

 tamno bojadišu. dok je onih krup- 

 nijih žumanjastih zrnaca nestalo, a 

 sama se stanica obujmom znatno po- 

 većala (10 \>- u promjeru, kad je ku- 

 glasta, a do 20 \k kad je izvučena). Taj 

 sasvim očit rast metamorfozirane sta- 

 nice postaje očito na račun hranive 

 tvari, koja puni spongulocel. a onamo 

 dospijeva iz bazalnih polovina bičastih 

 stanica jamačno putem otapljanja žu- 

 manjastih zrnaca — veoma obična po- 

 java u hranidbenom procesu embriona. 

 To povećavanje ili rast zrnatih 

 stanica može se čitati i iz slika drugih 

 pisaca, no oni sami pojavu i ne bilježe. 



.ledino se F. E. Schulze-u (136) i 0. Schmidtu ( 133) učinilo povećavanje 

 zrnatih stanica napadno. Schmidt je pojavu tako tumačio, da je uzeo stapanje 

 blastomera ujedno, jer su mu se blastomerc činile mnogo manje. F. E. Sckulze 

 je pak dovodio povećanje zrnatih stanica mjernu je zapravo više upadalo u oči 

 izbočenje zrnatih stanica u času prijelaza amfiblastule iz galerte u hoauocel) sa 

 imbibiranjem vode; to se shvaćanje dakako ne može održati, jer se ne radi o na- 

 bubrenju' stanica, nego o rastu. 



Po našem opažanju počinje ta metamorfoza redovnu na jednom (.jamačno 

 stražnjem više zašiljenom) polu. Promjene se zgaclaju redom na više susjednih 

 stanica. Poradi toga nastaje faktična slika, kao da imamo pred sobom polarne 

 stanice, jer one donekle ostaju u .,epitelu". te se podebljanim dijelom izboče 

 prema površini, dok se prema bazi suzuju kao u držak (slika 35.) Imamo li po- 

 jedini uzdužni rez. koji zahvaća baš dvije susjedne zrnate stanice, kako je repro- 

 duciranoTna' slici 35. a, izgledalo bi. da vladaju potpuno iste prilike, kako ih 

 opisuje Miuchin (dvije polarne protoarheocite u spongoderinu). Susjedni nas 



6a 



i j. 



•I* 



»• 



# i 



Slika 36. Dijelovi uzdužnih rezova bičastoga 

 epitela spongule s razlienim fazama postanka 

 nutarnjih stanica (a) jednog i drugog tipa. «— il. 

 velike nutarnje ili ameboidne stanice („arheocite' 

 ili praspolne stanice), e—g, male nutarnje sta- 

 nice ili pinakocite. Sve crtano po rezovima, boja- 

 disanima heniatoksilinom, a uz pomoć sprave 

 za crtanje. 



