- 93 - 



injenijivim tvorevinama, nego sa živim tok donekle manje ili više ustaljenim 

 organizacijama, koje teško podnose, da ih trpamo u usko odmjerene okvire po 

 našoj dobroj volji i prema nepotpunom znanju. Uz neprestana dotjerivanja („pri- 

 rodnoga sistema") uspijeva nam to u viših životinja kako tako. a i kod nekih 

 nižih životinja još uvijek prilično. Kod spužava, koje su poput iglokožaca na 

 sve strane prema drugim hrpama tako jasno odijeljene, nailazimo kod pokušaja 

 dodjeljivanja pojedinog objekta nižim kategorijama sistema na najveće teškoće. 

 To je u prirodi stvari, a fešto i u nepotpunosti našega znanja. Za najniže spužve 

 vrijedi to još u kud i kamo jačoj mjeri, negoli za više. Tijekom cijelog opisivanja 

 upozoravao sam na veliku nesredenost i labilnost organizacije i osobina, koje 

 zadiru sve do pojedinih stanica, što izgradnju našu spužvu. Jasno je, da svaki 

 pokušaj registriranja ili sistemiziranja. koji se temelji na obaziranju na jedan ili 

 na dva karaktera, mora propasti. 



Sjajan primjer daje u tom pogledu pokušaj Haeckelov. Haec kelov je 

 sistem porušen, no izgradnja novoga sistema (imam u prvom redu pred očima 

 kalcispongije) na prvom je koraku zapela, a ostao je provizorij, koji će jamačno 

 još dulje potrajati, jer će biti nužno mnogo još specijalnih i potpunih obradba 

 na oblicima sviju dijelova zemlje, da se sabere materijal, te pripravi podloga za 

 konačni sistem. Zasada stvar izgleda tako, da je bolje i ne govoriti o rodovima 

 i vrstama, nego o većini i manjim točkama u prividno neprekinutim nizovima. 

 Naše vrste u askona samo su po oblicima hrpe. kojim ne možemo odrediti gra- 

 nice, i to baš ni za jednu od njih. Zgodno kaže Hentschl (citirano po 

 E i c h e n a u e r u. 32), da se moramo zadovoljiti time, da odredimo, kojoj od 

 markantnih točaka niza stoji interesirali i oblik najbliže. Gdje određujemo pojam 

 roda samo nejasno i jedva približno, a za vrste smo u najvećoj neprilici, bilo 

 bi upravo zališno baviti se postavljanjem ili pobijanjem i imenovanjem pojedinih 

 odlika. Tu je apsolutno nužno, da se stavimo na više stajalište. 



2. S i s t e m a t i k a Ka 1 c i s p o n g i j a- 



Jedina je solidna podloga za odjeljivanje Haeckelov ih askona jedinstvo 

 hoanocela. Polejaeff 1123) je ustalio Haeckelom priređen pojam: Homo- 

 coela. Ipak je Pole j ae ff bio u oprjeci prema Haeckelu preradikalan, kad 

 je sedam njegovih askonskih rodova stopio u jedan jedini [Leucosolenia Bower- 

 banki. Kao neku reakciju na to preveliko stizanje, proveo je v. Len denfeld (78. 

 81) novo grupiranje. Podređen red (subordo) Homocoela razdijelio je u tri porodice 

 (Asconidae, Homodermidae, Leucop sidae). Nas ovdje zanima samo 

 prva porodica, ostale dvije nijesu i onako našle priznanja među poznavaocima 

 Kalcispongija (Vosmaer. 163, Minehiii, 115, 116. Bidder, 6, Dendy, 26). 

 Od sedam rodova Haeckelovih načinio je v. Len denfeld tri (Ascetta. 

 Ascaltis, Ascandra) u familiji Asconidae. Tu se dakle uzima još uvijek dosta 

 obzir na prilike skeletnih iglica, a sličnim su putem udarili i Delage-Hćr o u a.r d, 

 samo su uzeli, da je u porodici A s c o n i n a e glavni rod Leucosolenia, a Ascetta 

 i Ascandra bili bi podređeni rodovi (subgenera), dok bi za hrpu Ascyssa bili skloni 

 uzeti, da je posebni rod naglašavajući provizornost čitavog tog dijeljenja (primili 

 su među Homocoelide i porodicu Homoderminae, promijenjeno po v. 

 Len de n f e 1 đu). 



Na temelju, što ga je položio Polejaeff. izgradio je zatim Minchin 

 sistem Calcispongia (Calcarea) dalje. Ostavljajući sve Asconae zajedno 

 kao prvi stepen Homocoela. rastavlja ih on u dvije porodice: 1. Cl at bri- 

 ni dae s kratkim oskularnim cijevima, koje se ne ističu među mrežotinom tje- 

 lesnih tuba; stalno sa trokrakim. istokutnim iglicama (ali i drugih osobito jednoosnih 

 može biti i; kuglasti nukleus hoanocite leži bazalno i nije direktno spojen s bičem; 

 larva je tipa parenhimule. 2. Leuc osoleniidae s uspravnim izrazitim askonima 

 i oskularnim cijevima: uvijek s jednoosnim iglicama, te katkad sa simetriekim 

 trokrakim iglicama (s obzirom na oba pobočna kuta); nukleus hoanocite bliži je 

 slobodnom kraju i spojeu je s bičem ; larva je tipa amfiblastule. Tz svake od tih 

 dviju glavnih linija (Ascetta i Ascyssa-]inii&) razviše se najmanje u po jednom 



