- 95 - 



Oblici slični našemu, nađeni su više puta u najrazličnijim krajevima: u 

 Atlantskom oceanu (Kanarski otoci. Mi clu eh o - Maci ay, 109. Haeckel, 46. 

 na obali Brazila. ( U a e e k e I. 46 1, u Tili um oceanu ( Filipinski otoci, H a e c k e 1. 46 1. 

 Sredozemnom moru (Metsckn ikoff, 109, Polejaeff. 123. Keller, 74. Kor- 

 s eh e lt-Hei d e r. 72 i t. d.), Sjevernom ledenom moru (BreitfuB, 11), Istočnom 

 moru (Grenzenb erg, 44 1 a možda još i drugdje. U Jadranskom moru konsta- 

 tiran je, koliko je meni poznato, naš oblik samo jedamput. v. Lendenfeld (81) 

 navodi ga sa otoka Hvara, a mi ga eto imamo iz Kvarnerola. Jamačno «a ima 

 svuda po Jadranskom moru osobito uz istočnu obalu, gdje su prilike za nj vrlo 

 povoljne, a rijetko je nađen očito samo stoga, što su jadranske spužve, osobito 

 najniže, slabo istraživali. Polejaeff (123) spominje, da je vidio naš oblik u 

 zbirci gradačkoga zoološkoga zavoda, a da potječe iz Jadrana. 



Oblikovna raznoličnost je vrlo velika, ali se ne može ustanoviti, da bi re- 

 gionalno prevladao ovaj ili onaj tip korma. Xa jednom te istom staništu stoje 

 najraznoličniji kormi jedan do drugog, kako je to prvi pokazao M i kl u eh o- 

 Maclav, a evo smo se i mi mogli o tome uvjeriti. Polejaeff (123) je litjeo 

 za svoja dva primjerka s dugim, solidnim dr scima ustanoviti posebnu odliku 

 bathybia. v. Lendenfeld s pravom zabacuje tu odliku, jer nalazi iste đrškaste 

 auloplegme i u plićoj vodi, a da ne pokazuju inače u građi nikakvu razliku prema 

 tipu. Kao za hidroide tako vrijedi i za niže spužve, da u hladnijoj vodi (u sje- 

 vernim morima) i u većoj dubljim izrastu ljepši i veći primjerci, a najmanji su 

 oni, koji se drže pokretne podloge (epifitični primjerci). Polejaeff (124) je za 

 sikandru ustanovio, da na algama izrasli primjerci budu mnogo manji od onih sa 

 stupova (tršćanska luka). 0. Schmidt, 132, i Merejkowski, 105, su konsta- 

 tirali, da sredozemne spužve istoga oblika znatno zaostaju u veličini za spuž- 

 vama hladnoga mora. 



Za razliku od mnogih drugih askona odlikuje se naš oblik priličnom kon- 

 stantnošću s obzirom na oblik iglica. Razlike se najviše tiču veličine i debljine 

 (dakle samo kvantitativnih odnosa), a i tu ima svib prijelaza. Haeckel (46, II. 

 38.) ovako je karakterizirao skeletnu iglicu našega oblika (bila mu je samo jedna 

 vrsta iglica poznata) : „Trokraci jeduakokutni i parnozračni, bazalna zraka dvaput 

 tako duga, koliko obje lateralne ; zrake su vrlo vitke i tanke, prave, cilindrične, 

 gotovo čitavom dužinom jednako debele; vršci jednostavni, tupo zaobljeni". 

 Haeckel je uzeo za normu dvostruku dužinu bazalne zrake, što nije ispravno, 

 ako se isporede mjere, što su ih kasniji pisci iznijeli (vidi tabelu u Breitfufia, 11), 

 s našima (0'08 — 0"0l mm za bazalnu zraku, 0'06 0'08 mm za lateralne zrake i 

 oko 0006 srednja debljina). Izlazi, da je običajnije, da bazalna zraka nije baš 

 dvaput duža od lateralnib. Haeckel je mislio, da može postaviti dvije odlike: 

 Ascvtta philippina s iglicama, u kojih je dvostruko duga bazalna zraka i Asa tlu 

 (juaneha s 1% — 1 3 / 4 puta tako dugom bazalnom zrakom. Međutim i na jednom 

 te istom primjerku variiraju te relacije dužina iglice znatno, pa sam i ja kao 

 i Breitfufi (11) našao iglice sasvim trima jednako dugim zrakama; osobito se 

 to u manjih iglica često može naći. Kutovi su redovito svi jednaki (120"). pa se 

 samo tu i tamo nađe za nekoliko stupnjeva većih ili manjih kutova. U solidnim 

 dršcima auloplegme našli .su Metschuikoff i BreitfuB nešto promijenjene 

 iglice : obje lateralne zrake bile su svinute kao rogovi u obliku slova S. Na nožnoj 

 ploči puzavih olinata lako je naći iglice s nejednakim lateralnim zrakama ili 

 samo pojedini' zrake, što je sigurno li svezi sa znatnim gibanjima toga dijela. 



