— 97 — 



kako lijepo složena i opremljena. Takve vezivne ideje mogu biti različnog ka- 

 raktera, nižeg i višeg stepena. Sto je višeg stepena ideja, što veće naučno po- 

 dručje zahvaća, to više dobiva ona spekulativni karakter. I stvarna vrijednost 

 biva stini manja, no to je logična posljedica svake dedukcije i ne treba da nas 

 odvraća od pokušaja, da u mrtvu tjelesinu sređenih činjenica udahnemo ideju, 

 koja ih veže makar i u hipotetsku ili prolaznu cjelinu, čime im se daje 

 nutarnji smisao. 



Pitanje je, da li je područje, o kojem se radi : nauka o spužvama, u prvom 

 redu njihova komparativna anatomija (histologija, embriologija), dostatno obrađena, 

 da li je kontingent stvarnih nalaza i njihova neposredna poredba dosta napre- 

 dovala, pa da li se smije, pouzdano poduzeti pokušaj sinteze. I ako nije nauka o 

 spužvama još ni izdaleka gotova sa sabiranjem pojedinačnih istina, ipak smijemo 

 ustvrditi, da je danas za većinu hrpa spužava njihova organizacija i finija građa 

 kao i razvojna povijest dostatno poznata, da možemo provesti uspješnu poredbu 

 s istim prilikama ostalih životinja, a o tome se u glavnome i radi. građi i 

 razvoju spužava može se danas konstruirati za sve bitne stvari jedinstvena slika; 

 otvorenih protivština pogledom na bitna obilježja više nema, kako je na primjer 

 prije razmjerno kratkog vremena bilo s razvojnom povješću spužava. Za nekoje 

 tobožnje protivštine ili je već pokazano, da ne postoje, ili ćemo ih tijekom našeg 

 razlaganja razjasniti i pokazati, da su samo prividne protivštine. Naš pokušaj, da 

 podamo ili konstruiramo jedinstvenu sliku svih bitnih prilika pogledom na gradu 

 i razvoj (ontogeniju i filogeniju) u spužava i njihov odnos prema drugim živo- 

 tinjskim hrpama, koje dolaze u obzir, nije prvi, ima ih cijeli niz, te ćemo ih sada 

 ukratko prikazati. Već smo prije spomenuli, da nas ni jedan od tih pokušaja ne 

 zadovoljava. Neki su odviše općeni, nevjerojatni ili već zastarjeli, drugi nijesu u 

 stanju, da tumače bitne pojave ili da ih učine razumljivima, a treći stoje u di- 

 rektnoj protivštini s utvrđenim činjenicama. Nekoji se od tih pokušaja među sobom 

 isključuju. K e m n a (67) ističe zgodno, da je najbolji znak nesređenosti i ne- 

 riješenosti, što su spongiolozi i uopće zoolozi, koji su se bavili s tim pitanjem, 

 podijeljeni u mišljenjima, pa se ni za jedno od njih ne može reći, da je domi- 

 nantno. Ta stvar krije u sebi opravdanje za poduzimanje novoga pokušaja, no taj 

 mora najprije kritički svršiti sa starijim pokušajima i mora se temeljiti na još 

 većem kontingentu bitnih činjenica, a ne smije uopće zapasti ni u jednu od prije 

 počinjenih pogrješaka. Pojedini elementi rješenja nalaze se naravno u nekojim 

 starijim pokušajima, nekoje opet (osobito biološke momente) iznosimo po prvi put. 

 Ali sve kad bi i temeljili čitav naš pokušaj na poznatim već elementima, pove- 

 zanim samo u nov sklop, s novog općeg stajališta, pa kad bi time postignuli neke 

 prednosti, smjeli bi nazvati pokušaj novim i vrijednim, da se o njem govori. 



U kritičnom prijegledu dosadašnjih pokušaja moramo se bar ukratko osvrnuti 

 i na takva, koja su sastavljena od jednostavnog mišljenja, a ne čine neki potpun 

 sistem i to zato, što sadržavaju pojedine elemente, koji su kasnije upotrebljeni u 

 kompleksnijim pokušajima i u drugoj svezi. Kako ćemo vidjeti, nekoji takvi po- 

 kušaji imaju tu pogrješku, da su jednostrani, t. j. da se temelje poglavito na 

 jednoj pojavi, dok se druge zapostavljaju. U spužava je osobitost veoma općena. 

 pa moramo biti obzirni i ne smijemo pridavati sličnostima s ostalim mnogostaničnim 

 životinjama previše veliku znatnost. I ovom prilikom ne mogu da dosta ne na- 

 glasim znatnost razvojne tendencije, koja se može zadržati i ostati djelatna i 

 onda, kad su se descendentne linije već davno razišle, kad je dakle zajedničko 

 podrijetlo u historiji daleko poodmaklo, a spužve su sigurno takva grana ili linija, 

 koja se vanredno davno i u filogeniji rano odijelila od zajedničkoga stabla, a to 

 se najbolje vidi odatle, što nema baš nikakvih prelaznih oblika. Spužve su ne- 

 obično oštro odijeljena cjelina. Velika većina zoologa meće tu razilaznu točku 

 svakako na organizacioni stepen, koji stoji još prije olinta. Zato i dolaze kod 

 pitanja podrijetla spužava u glavnome samo dvije mogućnosti u obzir. Spužve ili 

 vuku lozu direktno iz redova jednostaničnjaka, pa su se prema tome razvijale 

 paralelno i nezavisno od Coelenterata, koji su potekli iz druge linije protozoa 

 nezavisno od prve, ili pak imaju spužve zajedničko podrijetlo s celenteratima. 

 ali su se zarana (organizacioni stadij blastule ili gastrule) odijelile i razišle. 



PRIRODOSLOVNA ISTRAŽIVANJA HRV. I SLAV., SV. 9. I 10. 7 



