— 99 



ie bio od početka preokupiran. Ako je spužva celenterat, onda su joj usta oskul; 

 vanjski sloj je ektoderm. nutarnji sloj je entoderm ; tako je Haeckel i naučao. 

 Kasnije je Haeckel (46) donekle modificirao svoju nauku toliko, što najnižu 

 spužvu (arhospongia) i najniži knidarij (on ih zove: Acalephae) izvodi i/, 

 zajedničkog praoblika (Protascus), dakle se vratio bliže stajalištu M i k 1 u c h o- 

 Maclaja. Cnidaria (Acalephae) i Spongia veže Haeckel u Zoophvta (izraz 

 Coelentarata zabacuje). Vrijedno je spomenuti, da je isti Haeckel prije pu- 

 blikacije Miklu cho-Maclay-eve (godine 1866.. i to u svojoj „Generelle Mor- 

 phnlogie") mećao spužve među Protozoa i to na vršak Rhizopoda, očito pod 

 utjecajem starijih pisaca (0. S c h m i d t). 



Samo utjecaju istog preduvjerenja mora se pripisati, kad vidimo tako sa- 

 vjesnog i točuog istraživača, kao što je F. E. Schulze (136, godine 1875.), 

 gdje istražujući ontogcniju sikandre „nalazi", da se u amfiblastule velike zrnate 

 stanice invaginiraju u visoke bičaste stanice. To se naime moglo očekivati, dok 

 se faktično, kako je najprije Metsehnikoff (106) pokazao, događa obrnuto. 

 Premda je poslije F. E. Schulze uvidio pogrješku, nije toj pojavi pridavao 

 osobitu znatnost, u ostalom nije to učinio ni isti Metsehnikoff, jer je pojava 

 za i nula ostala ograničena na amfiblastuli sikona, dok su za ostale larve spongija 

 držali, da se vladaju tipično. F. E. Schulze je spužve pridijelio kao po- 

 sebnu subdiviziju eelenteratima. Praoblik spužve kao da je olintu slično vrećasto 

 biće, izvana pokriveno pljosnim ektodermnim epitelom, iznutra hoanocitama (ento- 

 dermnim epitelom), a između obadva sloja nalazi se naprotiv ostalih celen- 

 terata jasno razvijen srednji sloj ili mesoderm. U spužava kao da ima doduše 

 dva klična lista (s obzirom na embriologiju), ali tri tjelesna sloja, nema knida. 

 a njihove ličinke da zasjedaju usnim polom. Već su to stvari, koje su nukale n> 

 razmišljanje o tome, stoje li spužve zbilja tako blizu ostalim eelenteratima. Po- 

 gotovu su dalji rezultati (D e 1 a g e, 21, Maas, 87 i drugi) embrioloških istra- 

 živanja ukazivali sve više na bitne razlike. Konzervatizam bio je ipak tako jak, 

 da i onda. kad su već mnogi spongiolozi povukli konzekvencije iz tih nalaza, 

 ostaje većina zoologa vjerna starom mišljenju, pa se i F. E. Schulze prigodom - 

 rasprave o tome pitanju na spomenutom međunarodnom kongresu zoologa u 

 Cambridge-u (1898.) izjavljuje za dalje provizorno pridržan je spužava uz knida- 

 rije među eelenteratima naprotiv teških argumenata većine govornika protiv 

 toga stajališta. 



U gotovo svim udžbenicima i priručnicima zoologije a i u najnovijima 

 i ( ' 1 a u s - G r o b b e n, R. II e r t w i g, C h u n, L a n g, N e u m a y r i dr.), vidimo 

 spužve smještene među eelenteratima. Primjera radi donosim definiciju spužava 

 po Grobbenu (17, strana 260 — 261.): „Mit dem Urmunde festsitzende Coelente- 

 raten, mit AuswurfsCffnung (Osculum) am Apicalpole. Zahlreiche Poren der 

 Leibeswand dienen zur Einfuhr der Nahrung. Eine vom Ectoderm gebildete 

 Mesenchvmschichte ist der Sitz von Skelettbildung und der Genitalprodukte". 

 Prava usta ličinke (prausta) da su zasjedanjem zatvorena, a pore predstavljaju 

 nova mnogobrojna usta. oskul je nova tvorevina, te odgovara anusu (iz- 

 vodni otvor). 



B. Shvaćanje Metsehnikoff- ljevo. 



Posebno se moramo pozabaviti s pojavom Metsehnikoff a. Već u prvoj 

 svojoj radnji (107. a sve su manje više embriološkoga sadržaja) izlazi Metseh- 

 nikoff s neočekivanim nalazom. U amfiblastule sikandre postaje prema njemu 

 „entoderm" od bičastih stanica; time je pobijao ne samo Haeckel a, čiji je 

 rad veoma oštro kritizarao, nego i navod F. E. S c h u 1 z e-ov (136) koji je po- 

 slije (137) priznao ispravnost M e t s c h n i k o f f -ljeva nalaza. Još je prije toga 

 Barrois (3) prikazao razvoj sikona Haeckelovim načinom jedino s tom 

 razlikom, da ličinka još u materinjem tijelu uvlači prolazno bičevima proviđenu 

 polovinu (njegov budući ektoderm) u „entodermnu" polovinu ( amfigastrula), dakle 

 stvar, koja se i poslije trajno događa. I K eller (64) je malo kasnije u suglasju 

 8 Haeckelom s prvim navodom F. E. S e h u 1 z e a (136) te Barroisa (8) 

 opisao invaginaciju zrnatoga „entoderma" u bičasti ektoderm. 



