103 



amfiblastule invaginiraju se zrnate stanice prolazno u bičaste (to bi bila normalna 

 invaginacija. ali je najvjerojatnije mehanički uzrokovana pojava bez ikakove po- 

 redbene vrijednosti). Dalje upućuje Delage na pokuse Herbsta, Driescha 

 i Gr u r w i t s c li a, kojim su s pomoću litijevih soli izveli umjetnu gastrulaciju 

 s izbočenjem entoderma mjesto s invaginiranjem (eksogastrula). 



Možemo mirne duše reći, da oba ova upućivanja — argumentima se ne mogu 

 nazvati --ni najmanje ue tumače samu pojavu inverzije slojeva, niti čine pret- 

 postavak te inverzije vjerojatnim. U teškoću o tumačenju inverzije dolaze pisci 

 samo zato. što hoće pod svaku cijenu, da .svode razvoj spužava na uobičajenu 

 shemu za razvoj ostalih metazoa. Sve teorije, koje iz tog smjera kušaju tumačiti 

 bistvo spužava, moraju pasti, jer se sudaraju s tom umjetno napravljenom teškoćom. 

 Kad se jednom počne ispoređivati, onda se sve vrti oko te reverzije. Delage 

 ide tako daleko, da na tom temelju dijeli sva Metazoa u E n a n t i o d e r m a 

 (to su spužve) i Enantiozoa (sva ostala metazoa). Samo zato, da ne nastane 

 zbrka, ne zove Delage u odrasle spužve vanjski pljosui epitel ektodermom, 

 nego epidermom, jer je podrijetla eutodermalnog. a probavni stoj odrasle spužve, 

 jer potječe od primitivnog ektoderma. zove atrij aln im epitelom te izbjegava na- 

 zivati nutarnju šupljinu askona gastralnom šupljinom. 



Dok je Delage prije zajedno sa So 11a som i Biitschlijem izvodio 

 spužve direktno iz protozoa, pribraja ili kasnije metazoima, među kojima bi one 

 imale činiti posebni t'ilum ili „embranchement". Spužve kao da su prvi dio svoje 

 t'ilogenije proživjele zajedno s ostalim metazoima i to sve do organizacionog 

 stepena blastule (blastea). Za prijelaza u slijedeće organizaciono stanje (dvoslojna 

 životinja, gastrea) pošle su spužve svojim putom, kojim se onda dalje razvijaju. 

 Pojava invaginacijo kao da je sekundarni proces, zavisan u velike od fizioloških 

 prilika, pa zato može biti i promijenjen. Pitamo samo. zašto onda ne dolazi do 

 „inversne invaginacije" i u kojoj drugoj metazoičkoj hrpi, nego baš samo kod 

 spužava? Delage u ostalom dvoji, može li se iz tako ranog razvojnog stadija, 

 kao što je prijelaz iz blastule u gastrulu, zaključivati na tijek filogenije, pa za- 

 vršava s izrazom najveće skepse, pače s poklikom : .,ignorabimus !" A to sve zato, 

 što je u tome pitanju zašao na krivi put. 



Odmah poslije Delage-a došao je Maas s istim rezultatima u istraživanju 

 ontogenije viših spužava (87 i dalje), dok je kratko vrijeme prije toga (Maas, 

 85, 86.) pogledom na spongule našao, da se ličinka silicispongije „normalno'* 

 razvija. Maas se bavio veoma intenzivno s razvojem spužava, te s poredbom nji- 

 hovih prilika s prilikama u ostalih metazoa, pošavši stopama Balt'oura i De- 

 lage-a. Maas ističe svakom zgodom osobitost prilika u spužava. a osobito 

 .,Umkehrung" embrionalnih slojeva, pa ipak neprestano operira s izrazima ektoderm 

 i entoderm, ma da mora razlikovati larvalni i definitivni ektoderm. Maas u se 

 čini vjerojatno, da bi ličinka tipa „blastosfere" mogla biti primitivna, no — a to 

 nas veoma zanima drži neizvjesno i ujedno neutvrdivo to, nije li slobodno 

 plivajuća ličinka uopće nova tečevina, dok bi protozojski pređi spužava bili od 

 početka sjedavi? Vidi se, da je Maas na čas ugledao pravi put, kako bi se moglo 

 izići s toga krivog puta, u koji je čitavo pitanje zapalo uslijed vladanja nauke o 

 inverziji; tu je osobito Maas upotpunio i proveo i za takve oblike (Plakina, 

 Oscarella), za koje se držalo, da ipak čine izuzetak. Konačno ipak proglašuje 

 Maas (89) spužve za prava Metazoa, jer su s njime imale zajedničke đvoslojne 

 pređe. Poradi napuštanja slobodnog načina života nastala je pojava „Fuiiktions- 

 wechsel"-a u oba sloja tijela, kako je već Vosmaer tumačio. Zato ipak spužve 

 nijesu celenterati, te se morfološki ne mogu ispoređivati ni s jednom drugom hrpom 

 metazoa. Njihova je osobitost, da u njih prevladava diferencijacija stanica nad 

 diferencijacijom tjelesnih listova (slično se izražava i Wierzejski). Tendencija 

 za stvaranje slojeva nije došla do jasnog izražaja. Na drugome mjestu Maas 

 (92) karakterizira spužve kao dvolisne životinje s obrnutim listovima. 



F. Minchinova nauka. 



Treći od modernih obrađivača embriologije spužve (specijalno za askon), 

 Minchin (12(i. ll(i). znao se ponajbolje oduprijeti prošlosti. Samo dvije moguć- 



