L12 — 



mreže na plohama „očiju" tili mreža, ponirati postepeno u 

 galertasti sloj. Slobodna je površina doskora dobila kozičav 

 izgled od samih plitkih udubina (slika 38. /'. r/). U svakoj od tih udu- 

 bina nastalo je udaranj o in bičeva hoanoeita određeno komešanje vode, koje se 

 istim korakom, kako su udubine postale markantnije, prometalo u pravilnije stru- 

 janje. Tako nastali tlak koristio je daljem produbljivanju uleknina, koje odgova- 

 raju pojedinačno osnovanim komoricama. Već u tom početnom stanju bile su 

 udubine nesumnjivo . korisne, jer plijen, što bi ga strujanje ponijelo makar i u 

 pliću udubinu, ne bi mogao tako lako izbjeći uhićenju kao na obloj površini. 

 I slijed toga su ona mjesta slobodne površine, koja su se nalazila na uzlištima 

 mreže, gubila sve više vrijednosti za hranidbeni proces. S tih su se mjesta hra- 

 nidbene stanice povukle lili su prestale biti takve), a na njihova su mjesta pro- 

 drle nutarnje indiferentne dotično skeletogene stanice pokrivajući ih. Oto više je 

 konsolidacija udubina napredovala, tim su manji postajali otvori, kojima su udu- 

 bine komuuieirale s vanjskim svijetom (zaštita, regulacija strujanja), a tim veća 

 su postajala polja, što su ih pomalo zaposjele prije nutarnje stanice — a sada 

 pinakocite. 



Taj proces, t. j. početak razvoja jedne osobitosti spužava, kojom se one 

 odlikuju od svih ostalih metazoa, ne možemo zvati obratom slojeva, te vi- 

 dimo, da se on za daljega razvoja događa sasvim općeno u svih 

 metazoa i ako u posebnostima nešto drugojačije, što više i kod 

 i. -tih jednostaničnjaka, gdje se često probavni dio gušće fino- 

 zrue plazme zaštićuje od pokrovnog grubo vakuoliranog čvršćeg 

 dijela, pa gdje tek u formi tankih pseudopodija probavna plazma 

 prodire krozkorastu plazmu napolje. Pseudopodijem uhvaćeni plijen 

 doprema se u probavili sloj plazme, koji leži pod zaštitnim ili korastim slojem, 

 i Radiolaria, n. pr. Actissa). To zaštićivanje i morfološko premještavanje hoano- 

 citskoga ili uopće probavnoga sloja događalo se na različne načine već u samih 

 praspužava. Već u doba naše prospongije bilo je začetaka od više razvojnih linija 

 (osim onih glavnih dviju s vapnenastim ili kremičnim skeletnim iglicama). Po- 

 gotovu drugim puteni išlo je to premještavanje kod drugih hrpa. Samo primjera 

 radi spominjem protozojsku liniju u kojoj su se razvijala kasnija Ci li at a a od 

 koje su se odvojili vjerojatno Coelenterati. U toj je liniji, a u svezi s drugojačijim 

 načinom hranidbe (centralizirana preparacija hrane) došlo do toga, da je probavni 

 sloj posve opkoljen od zaštitnog ili pokrovnog; samo na jednome mjestu (citostom. 

 kasnija usta u mnogostaničnjaka, koji su se od te linije odvojili, a doveli su do 

 razvoja knidarija) ostao je probavni sloj u svezi s vanjskim svijetom u svrhu 

 uzimanja hrane izvana. Dehisceucijom središta nutarnjeg probavnog sloja nastala 

 je u te linije I Coelenterata) gastralna šupljina s usnim otvorom, kako još danas 

 možemo motriti u razvoju knidarijske planule. 



Premda je dakle naša prospougija dobila šupljine, koje opkoljuju hoanocite, 

 nije se način hranidbe i probave ni u čemu promijenio; ostalo je kod pojedinačni' 

 i posve intracelularne probave, koja je za tu razvojnu liniju karakteristična (mi- 

 krofagija dotično mesoiagija). Jasno je dakle, da te pojedinačne hoano- 

 citama opkoljene šupljine ili udubine ne odgovaraju probavnoj 

 šupljini, a u početku i nijesu bile među sobom u svezi. Međutim 

 taj proces poniranja prvotno vanjskog probavnog sloja dotično njegova opko- 

 ljivanja sa strane dubljih ameboidnih stanica u svrhu zaštite s jedne strane, a u 

 svrhu boljeg iskorišćivanja hoauocitama aktivirane struje napredovao dalje (slika 

 38. h. i) i to u različnim smjerovima, što odgovara većem broju razvojnih linija, 

 koje često pokazuju znatne paralelizme. Jedinstvo persone time nije bilo ni malo 

 dotaknuto. Preparirana hrana dospijevala je u svakom slučaju u jedinstvenu ga- 

 1' rtu. ti- se ni- može govoriti o mnogobrojnim probavilima. 



C. Razvoj bomoeelnog tipa. 



I jednoj liniji (koja je u aekonima dosegla sadašnje doba samo medu kalci- 

 spongijama. u drugim razrednim linijama ili su oblici s tim organizacionim stanjem 

 izumrli ili možda još samo nijesu nađeni), bilo je preraštenje ili poniranje hra- 



